Справа № 697/460/23
Провадження № 2/697/243/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (далі також ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво», відповідач) про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом № 05-34К від 14.05.2021 він був прийнятий з 17.05.2021 на роботу в ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на посаду охоронника з посадовим окладом 6000,00 грн.

Заробітну плату ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» до січня 2022 року виплачувало повністю і майже регулярно, але з початку 2022 року виплата заробітної плати не здійснювалася. На його питання щодо виплати заробітної плати йому пояснили, що наступив важкий період і треба почекати. Оскільки це в нього основна робота і йому потрібно дбати про свою сім`ю, у жовтні поточного року він вирішив звільнитися з роботи та підшукати іншу.

У серпні 2022 року позивач також подав запит щодо з`ясування часу погашення заборгованості із виплати заробітної плати та надання йому довідки про розмір заборгованості, але відповіді він не отримав.

ОСОБА_1 подав заяву про звільнення 07.10.2022 та одночасно з цим попросив надати йому копії наказів про прийняття його на роботу, звільнення та довідку про розмір заборгованості із виплати йому заробітної плати.

Після неодноразових звернень на особистий мобільний телефон бухгалтера ( ОСОБА_2 , моб. НОМЕР_1 ) він нарешті по пошті отримав копію наказу про звільнення № 10-07 від 26.10.2022 та трудову книжку, однак довідки про розмір заборгованості із виплати йому заробітної плати відповідач не виготовив і не надіслав.

Відтак, 26.10.2022 на підставі наказу № 10-07 по ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» він був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). І хоча наказ містить пункт, яким зобов`язано бухгалтерію товариства провести остаточний розрахунок з позивачем і виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки (11 днів) за період з 17 травня 2022 року по 26 жовтня 2022 року, відповідач на день звільнення розрахунок з ним не провів, як і не провів його до цього часу.

Відповідно до даних персоніфікованого обліку ПФУ відповідачем нараховано йому заробітну плату у 2022 році у розмірі 71353,60 грн.

Протягом року відповідачем було перераховано заробітну плату: 18.02.2022 2616,25 грн., 29.04.2022 2616,25 грн., 24.05.2022 2616,25 грн., 14.11.2022 5675,25 грн., 22.12.2022 4817,96 грн. Всього виплачено заробітної плати у 2022 році 18341,96 грн.

За підрахунками позивача, заборгованість із виплати заробітної плати складає 55535,64 грн., в тому числі вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку 6000,00 грн. та компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 2341,60 грн.

Стосовно пропуску строків, визначених законодавством для звернення до суду, зазначає, що до січня 2023 року він спілкувався з представниками товариства по телефону. Вони не заперечували щодо існування боргу із виплати заробітної плати, більше того обіцяли розрахуватися найближчим часом та навіть 22.12.2022 перерахували йому у рахунок погашення боргу 4817,96 грн., тому він вважає, що у даному випадку строк звернення до суду пропущено з поважних причин, тому просить його поновити.

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь ОСОБА_1 55535,64 грн. в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку; поновити йому строк для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.03.2023 позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження місця своєї реєстрації для визначення підсудності справи (а.с.19-20).

13.03.2023 позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши довідку про підтвердження місця своєї реєстрації (а.с.23, 25).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» довідку про розмір заборгованості із виплати заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.27).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.04.2023 задоволено клопотання позивача та повторно витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» довідку про розмір заборгованості із виплати заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.36-37).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.05.2023 задоволено клопотання позивача та повторно витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» довідку про розмір заборгованості із виплати заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.54-55).

26.05.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» надійшов відзив у якому просили в задоволенні позову про стягнення грошових коштів, належних працівнику при звільненні та середнього заробітку за час затримки в розрахунку відмовити в повному обсязі, та надали довідку про доходи ОСОБА_1 .

У відзиві пояснили, що з позовними вимогами позивача не погоджуються, вважають їх необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Так, дійсно в період з 17.05.2021 по 26.10.2022 позивач працював на посаді охоронника ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво». Відповідно до Наказу № 10-07 від 26.10.2022, позивач звільнився із займаної посади.

Як зазначає позивач, і дійсно у період з 17.05.2022 по 26.10.2022, перебував у відпустці (Наказ № 07-09 К від 19.07.2022).

Позивач вірно зазначає, що відповідно до даних персоніфікованого обліку ПФУ відповідачем нараховано заробітну плату у 2022 році у розмірі 71353,60 грн. Вказана сума нарахованої заробітної плати підтверджується і довідкою про доходи від 11.05.2023 № 02-05Д.

Сам відповідач займається господарською діяльністю у сфері дорожнього будівництва та ремонту (код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад (основний), що в свою чергу є джерелом отримання товариством і прибутку.

Збройна військова агресія рф проти України, введення військового стану на всій території України тимчасово унеможливило проведення товариством будівельних робіт на об`єктах автодорожнього господарства.

У зв`язку зі збройною військовою агресією рф проти України, на території України було оголошено про введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», котрий триває і по цей час, що унеможливило проведення робіт відповідачем та відповідно залучення персоналу до праці у повному обсязі. 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України розміщено офіційний лист № 2022/02.0-7.1, адресований усім, яким ТПП України засвідчила, що зазначені вище обставини (військова агресія рф проти України) з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності (обставин непереборної сили).

З 01.03.2022 з урахуванням ст. 113 КЗпП України відповідач, відповідно до наказу № -02-К/20 від 28.02.2022 оголосив простій. В тому ж наказі відповідно до п.2 було встановлено здійснити нарахування всім працівникам товариства заробітної плати у розмірі 2/3 посадового окладу, але не менше 6500,00 грн.

Протягом 2022 року, через фактичну відсутність фінансування та можливості проведення будівельних робіт, у відповідача виникли труднощі в проведенні розрахунків із контрагентами, в т.ч. і у здійсненні оплати праці працівників, через відсутність у відповідача необхідних коштів.

Відповідач не проти здійснити погашення заборгованості із заробітної плати перед позивачем, проте не згоден із розрахованою позивачем до виплати сумою заборгованості, що і складає розмір позовних вимог.

За розрахунками відповідача, станом на день подання цього відзиву, до виплати позивачу належить заборгованість із заробітної плати у розмірі 48750,65 грн., що після утримання податків і зборів становить 39244,26 грн., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2466,42 грн., що після утримання податків і зборів становить 1985,46 грн.

Таким чином, позивачем не вірно розраховано суму заборгованості відповідача перед позивачем та саму ціну позову.

На підтвердження дійсного розміру заборгованості із заробітної плати відповідача перед позивачем, перший надає суду копії відомостей розподілу виплат по заробітній платі за квітень, травень, листопад, грудень 2022 року.

Таким чином, позивачем не доведено заявлений розмір заборгованості із заробітної плати та відповідно і заявлену ціну позову (а.с.58-60).

02.06.2023 позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій погодився з відповідачем стосовно розміру заборгованості із виплати заробітної плати з 57877,07 грн. до 41229,72 грн., з яких 39244,26 грн. борг по заробітній платі та 1985,46 грн. компенсація за невикористану відпустку. Зазначає, що відповідач заперечує також проти стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку, але така позовна вимога ним не заявлялася взагалі. Також відповідач у своєму відзиві звертає увагу на прийняття Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», щоб привернути увагу суду та його на труднощі проведення розрахунків, у тому числі і в здійсненні оплати праці працівників через відсутність необхідних коштів. Разом з тим, відповідач не звертає увагу на те, що він має сім`ю, дитину, яких потрібно забезпечувати продуктами та товарами першої необхідності і відсутність оплати праці ставить його сім`ю за межу виживання.

Просить суд стягнути з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь ОСОБА_1 41229,72 грн. в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку; поновити строк для звернення до суду з даним позовом (а.с.85-91).

Позивач в судове засідання не з`явився, 27.06.2023 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не відомі.

Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 233 КЗпП України з урахуванням офіційного тлумачення в Рішенні Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

ОСОБА_1 з 17.05.2021 по 26.10.2022 працював на посаді охоронника в ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво», що підтверджується копією наказу № 05-34К про прийняття на роботу за трудовим договором та копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.7-8, 9).

У зв`язку зі збройною військовою агресією російської федерації проти України, на території України було оголошення про введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Наказом № 10-07/1К від 26.10.2022 (а.с.10) позивача ОСОБА_1 було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та зобов`язано бухгалтерію провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 17.05.2022 по 26.10.2022 (11 днів).

Відповідно до довідки про доходи № 02-05 Д, виданої ОСОБА_1 за 2022 рік йому нараховано заробітної плати 71535,70 грн. (в т.ч. 1073,02 грн. військовий збір, 12876,43 грн. податок з доходів фізичних осіб), оплачено 18341,96 грн., заборгованість 39244,26 грн. (а.с.61).

З даним розміром заборгованості сторони погодились.

Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат.

До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгруп А І групи.

Тобто, остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Відповідачем вимоги ст.ст. 47, 116 КЗпП України виконано не в повному обсязі, повного розрахунку в день звільнення не проведено, заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку не виплачено, кінцевий розрахунок з позивачем не проведено на дату подання цієї позовної заяви.

Представником відповідача надано розрахунок заборгованості перед ОСОБА_1 по заробітній платі у розмірі 48750,65 грн., що після утримання податків і зборів становить 39244,26 грн. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2466,42 грн., що після утримання податків і зборів становить 1985,46 грн.

Позивач погодився з наданим розміром заборгованості, а тому уточнені позовні вимоги в розмірі 41229,72 грн. (39244,26 грн. + 1985,46 грн.) підлягають до задоволення.

На підставі до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідач посилається на лист ТПП України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1, яким вона засвідчила військову агресію російської федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та які з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання, так і для населення.

У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 вказано що, таким доказом може бути сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин. Однак він не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20, де вказано, що сертифікат ТПП України є не єдиним документом на підтвердження надзвичайних обставин, обставини форс-мажору можуть доводитися будь-якими іншими доказами.

У постанові від 30 листопада 2021 року у справі №913/785/17 Верховний Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем належні ОСОБА_1 кошти при звільненні не виплачені, докази засвідчення сертифікатом ТПП України для ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливила виконання відповідачем зобов`язання - відсутні, а також відсутні будь-які інші докази, які у своїй сукупності містили б інформацію про причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язанням, яке сторона не може виконати, та тією обставиною, на яку сторона посилається як на підставу неможливості виконати конкретного зобов`язання. Тому саме по собі посилання відповідача на вказаний лист ТПП України, який носить загальний характер, не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як слідує із відзиву на позовну заяву, місцезнаходженням відповідача є м. Канів, Черкаського району Черкаської області, вул. Енергетиків, 65. Територія цього населеного пункту, як і вся територія області, де знаходиться відповідач, не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих територій. Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни.

За таких обставин, відповідач не довів, що порушення зобов`язання сталось внаслідок бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4-8, 10-13, 18, 76, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (, юридична адреса: вул. Сторожова, 66, м. Київ, 04128; адреса для листування: 04128, Київ-128, а/с 114; місцезнаходження: 19000, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Енергетиків, 65) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 41229,72 грн. (сорок одна тисяча двісті двадцять дев`ять гривень, 72 копійки).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (, юридична адреса: вул. Сторожова, 66, м. Київ, 04128; адреса для листування: 04128, Київ-128, а/с 114; місцезнаходження: 19000, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Енергетиків, 65) на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий Б . К . Скирда