Справа № 712/8561/23
Провадження № 2/698/248/23
РІШЕННЯ

(заочне)

Іменем України

25 грудня 2023 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Баранова О.І.,

секретаря Пугачовської Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в режимі відеоконференції за участю представника позивача в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до ОСОБА_3 (надалі - відповідач) з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначив, що 15.03.2021 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики у формі розписки. Згідно вказаного договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50000 грн. На виконання вказаного вище договору, відповідач ОСОБА_3 зобов`язався повернути суму позики у розмірі 50000 до 15.06.2021 року, а також сплатити за час користування вказаними вище коштами відсотки, що нараховуються на суму позики у розмірі 100 % річних.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 здійснив часткове погашення боргу, зокрема, повернувши позивачу частину позики окремими платежами: 15000 грн. 04.08.2021 року та 5000 грн. 12.08.2022 року.

З огляду на те, що Умови договору позики від 15.03.2021 року не виконані відповідачем належним чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на виконання вказаного договору грошові кошти у загальному розмірі 84549,19 грн., з яких: 50328,56 грн. - сума боргу; 3049,00 грн. - три процента річних; 17381,39 грн. - інфляційні витрати; 13790,24 грн. пеня.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтвердив, наведені у позовній заяві обставини, позовні вимоги підтримав та з огляду на їх обґрунтованість просить задовольнити останні у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи з дня проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку. (а.с.31)

Крім того, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся, шляхом публікації оголошень на офіційному веб-порталі суду. Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзив відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з неявкою відповідача щодо якого існує презумпція належного повідомлення, не надання відзиву останнім, а також, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З оригіналу розписки, складеної 15.03.2021 року відповідачем - ОСОБА_3 вбачається, що останній отримав від позивача ОСОБА_2 грошову позику у сумі 50000 грн., яку зобов`язався повернути до 15.06.2021 року разом з нарахованими на вказану суму відсотками, входячи з відсоткової ставки - 100 % річних.(а.с.24)

Згідно викладеного у позовній заяві розрахунку, позивач вважає, що з відповідача належить стягнути заборгованість за період прострочення з 15.06.2021 року, яка, як на думку позивача, становить 84549,19 грн., з яких: 50328,56 грн. - сума боргу; 3049,00 грн. - три процента річних; 17381,39 грн. - інфляційні витрати; 13790,24 грн. пеня.(а.с.3-6)

При цьому у позовній заяві позивач зазначив, що відповідач, здійснив часткове погашення боргу, сплативши на користь позивача: 04.08.2021 року - 15000 грн. та 12.08. 2022 року - 5000 грн.. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, з огляду на визнання позивачем даних обставин, суд визнає встановленим факт часткового погашення боргу відповідачем у сумі 20000 грн. за розпискою від 15.03.2021 року.

Дослідивши, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики від 15.03.2021 року, суд визнає його частково обґрунтованим з огляду на наступне.

Суд визнає, що розмір відсотків за користування позикою за період з 15.03.2021 року до 15.06.2021 року у сумі 12420 грн. здійснено правильно, оскільки такий розрахунок є законним та відповідає умовам договору позики від 15.03.2021 року.

Щодо розрахунку суми пені, яку нараховано позивачем у загальній сумі 13790,24 грн. суд визнає, що договір позики від 15.03.2021 року не містить вимоги про наявність такої форми забезпечення виконання зобов`язання як встановлення пені. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, відсутність вказаної вимоги у договорі унеможливлює стягнення з відповідача пені у будь якому розмірі. З огляду на наведене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Щодо розрахунку основної частини заборгованості за позикою, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 534 ЦК України, а також наведеного вище обґрунтування щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, суд визнає, що вказана заборгованість є меншою ніж зазначена позивачем (50328,56 грн.). При цьому суд враховує суму позики (50000 грн.) та суму законно нарахованих відсотків (12420 грн.), що разом складає - 62420 грн.. Також, суд враховує проведене відповідачем часткове погашення боргу у загальній сумі 20000 грн.. Отже, суд визнає, що залишок основної частини боргу, який підлягає до стягнення складає - 42420 грн. (62420 20000 = 42420)

Суд в цілому погоджується з розрахунком сум заборгованості, який проведено позивачем, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, оскільки даний вид відповідальності, передбачено законом. ( ч. 2 ст. 625 ЦК України) В той же час, з урахуванням п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, суд визнає, що правомірність таких розрахунків є обґрунтованою лише до 24.02.2022 року, тобто до оголошення воєнного стану у зв`язку із виникненням якого позичальник згідно вказаної вище норми звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Таким чином з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних, які нараховані на суму основної заборгованості згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України:

1)за період з 15.06.2021 року до 04.08.2021 року на суму 62420 грн. = 257 грн.;

2)за період з 04.08.2021 року до 24.02.2022 року на суму 47420 грн. = 795,60 грн.

Всього: 1052,60 грн..

Також згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 15.06.2021 року по 24.02.2022 року:

1)за період з 15.06.2021 року до 04.08.2021 року на суму 62420 грн. = 187,38 грн.;

2)за період з 04.08.2021 року до 24.02.2022 року на суму 47420 грн. = 3014,23 грн.

Всього: 3201,61 грн..

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк зі сплатою відсотків, тобто на умовах, що передбачені договором позики укладення, якого підтверджується розпискою відповідача від 15.03.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України1 боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Зокрема, згідно правової позиції, викладеної в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і який триває до теперішнього часу.

Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, що призвело до порушення законних прав позивача на своєчасне отримання власних коштів. При цьому суд, з наведених вище підстав визнає, що вимоги позивача щодо заявленого до стягнення розміру заборгованості є частково обґрунтованими та ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача наступних сум: основної заборгованості 42420 грн., трьох відсотків річних - 1052,60 грн. та суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 3201,61 грн., а всього разом до стягнення - 46674,21 грн..

Відповідно до ст.141 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог -55 % (46674,21 х 100 : 84549,19). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді, сплаченого судового збору у розмірі 590,48 грн. (1073,60 х 55%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 15.03.2021 року у загальному розмірі 47264 (Сорок сім тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 69 коп., яка складається з наступних сум: 42420 грн грн. - сума основного боргу; 1052,60 грн - трьох відсотків річних за період з 15 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно); 3201,61 грн інфляційні втрати за період з 15 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно), а також понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 590,48 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Баранов О.І.