Справа № 201/5272/23
Провадження № 2-з/201/221/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову за позовною заявою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21 грудня 2023 року надійшла заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову за позовною заявою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову в межах ціни позову у розмірі 914 961, 21 грн., шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме:

-квартиру, реєстраційний номер 01, загальною площею 140, 5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартиру, реєстраційний номер 1858733, загальною площею 32, 4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що позичальник ОСОБА_1 вже зараз ухиляються від виконання свого обов`язку і не реагує на вимогу Банку, хоча інформація з реєстру нерухомого майна показує, що він має майнові можливості для погашення заборгованості. З цього можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не зацікавлена у погашенні боргу і у разі задоволення позову так само буде ухилятися від його виконання.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Як вбачається із частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року

«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (судя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.09.2019 року у справі № 320/3560/18; провадження № 61-5051св19.

Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Заважаючи на вищезазначене, а також на те, що заявником не наведено приблизної оцінки вартості нерухомого майна, яке зазначене вище, а отже арешт такого майна може зашкодити істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача та не забезпечує збалансованості інтересів сторін, адже може значно перевищити суму позову.

Ураховуючи вищезазначені положення ст. 149, 150 ЦПК України, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, а також те, що відсутні дані приблизної оцінки вартості нерухомого майна, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 149, 150, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову за позовною заявою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова