Справа № 466/8864/23
Провадження № 2/466/2123/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Львівскьої міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації місця проживання,

у с т а н о в и в:

позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняти з реєстрації місця проживання.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що її визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою вона зареєстрована та проживає з 27.05.1983 року. Також у вказаній квартирі зареєстрований її племінник ОСОБА_3 . Проте, її племінник не проживає у вказаній квартирі понад шість місяців, не сплачує за житлово-комунальні послуги та взагалі не цікавиться житлом. Місце проживання ОСОБА_2 їй не відоме. У зв`язку із чим звернулася до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив задовольнити. Пояснив, що він сам бажає виписатися із квартири, проте для цього йому потрібно надати у Центр надання адміністративних послуг військовий квиток, якого в нього немає.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, покази свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.11.2017 року №584 ОСОБА_1 визнано наймачем житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 . З вказаного Розпорядження вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 27.05.1983 року.

З Витягу з Реєстру територіальної громади Львівської міської територіальної громади №97736, виданого 17.06.2022 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано дві особи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб у судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР).

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, вправі пред`явити позов про визнання наймача або члена його сім`ї таким , що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 покликається на те, що ОСОБА_3 хоч і зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , проте в ній не проживає. В обґрунтування чого надано суду Акти від 29.11.2018 року №506, від 06.06.2022 року №48, від 23.08.2023 року №61, відповідно до яких сусіди засвідчили, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Такі ж покази надані допитаними в ході судового розгляду свідками. Так, ОСОБА_4 , допитана в якості свідка пояснила, що вона є сусідкою позивача та відповідача. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають по сусідству, у квартирі АДРЕСА_3 відповідно. Зазначила, що раніше це була одна квартира, яку згодом поділили.

Свідок ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивача та відповідача. Ствердила, що ОСОБА_6 дійсно проживає окремо від ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_4 .

Ухвалюючи рішення по справі, судом також враховуються положення Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 (далі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Так, відповідно до п.50 Порядку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:

1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5;

2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується);

3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи;

4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Відповідно до п.57 Порядку у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає:

1) паспортний документ (у разі особистого звернення);

2) свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років);

3) документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору;

4) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

5) рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує проти зняття його з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки він там фактично не проживає. Проте, враховуючи те, що для подачі заяви про зняття із зареєстрованого місця проживання необхідно подати військово-обліковий документ, не бажає самостійно звертатися до Центру надання адміністративних послуг.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що позивачу відоме місце проживання відповідача, відповідач не заперечує проти зняття його з зареєстрованого місця проживання, законодавством України передбачено позасудовий порядок зняття особи з місця реєстрації місця проживання, суд не вбачає перешкод для звернення відповідача до Центру надання адміністративних послуг із відповідною заявою. Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 84, 89, 273, 274, 289, 314 ЦПК України, ст.ст. 319, 383 ЦК України, -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Львівскьої міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації місця проживання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 21.12.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Львівська міська рада, місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1.

Суддя О. І. Баєва