КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/13557/23

провадження № 22-ц/824/15552/2023

28 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Вайнера Олега Леонідовича про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним, визнання права спільної сумісної власності на нерухомість та стягнення компенсації за відчужений об`єкт нерухомості , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Ломанова Дениса Олександровича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року в складі судді Слободянюк А. В. про забезпечення позову,

встановив:

11.09.2023 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

В заяві просив: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (в тому числі, реєструвати за вказаною адресою своє місце проживання або місце проживання інших осіб, здавати вказану квартиру в оренду, вчиняти інші дії щодо розпорядження та користування квартирою); накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (в тому числі, реєструвати за вказаною адресою своє місце проживання або місце проживання інших осіб, здавати вказану квартиру в оренду, вчиняти інші дії щодо розпорядження та користування квартирою).

Заява обґрунтована тим, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року по січень 2019 року.

В 2014 році сторонами спільно прийнято рішення профінансувати нове будівництво, внаслідок чого ОСОБА_2 було укладено договір №26-1103/2014-4 від 11.03.2014 про участь у Фонді фінансування будівництва у об`єкт інвестування -квартиру АДРЕСА_5 , який в подальшому був змінений додатковою угодою №1 від 14 серпня 2014 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

31.03.2017 сторони вирішили придбати ще одну квартиру для потреб сім`ї, внаслідок чого ОСОБА_2 уклала договір №52-3103/2017-4 про участь у фонді фінансування будівництва на об`єкт інвестування, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 на АДРЕСА_8 .

Сторони вносили кошти за вищевказану квартиру із свого сумісного сімейного бюджету, який формувався із доходів та заробітних плат сторін та власних збережень подружжя.

В травні 2022 року ОСОБА_2 разом з їх дитиною покинула територію України та отримала статус біженки у Польщі. Заявник залишився служити в військовій частині в місті Києві.

В травні 2022 року ОСОБА_1 виявив, що в квартирі АДРЕСА_3 змінені замки.

В подальшому було з`ясовано, що ОСОБА_2 , після повної виплати сторонами вартості квартири, відступила свої права та обов`язки по договору від 31.03.2017 №52-3103/2017-4 про участь у фонді фінансування будівництва на користь своєї матері ОСОБА_4 згідно договору від 27.02.2020 №52-3103/2017-4, яка 29.10.2021 здійснила реєстрацію права власності на себе, а 17.02.2022 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

11.04.2023 ОСОБА_2 подарувала квартиру АДРЕСА_3 своєму батьку ОСОБА_3 .

З огляду на вказані обставини у заявника є побоювання, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав заявника, оскільки ОСОБА_2 та її батько ОСОБА_3 можуть вчинити дії щодо подальшого відчуження квартир іншим громадянам, що у разі задоволення позову може ускладнити процес відновлення його прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 17 лютого 2022 року за реєстровим номером 1779.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 11 квітня 2023 року за реєстровим номером 1207.

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

25.09.2023 представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ломанов Д. О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що подана заява не містить належного обґрунтування припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Додатково зазначив, що набуття спірного нерухомого майна у власність було здійснено за рахунок коштів ОСОБА_2 , які вона акумулювала ще до знайомства з ОСОБА_1 , та коштів її батьків.

Після завершення будівництва квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 переоформила квартиру на свою матір ОСОБА_4 .

В подальшому ОСОБА_2 та її батьки дійшли згоди, що пропорційно до вкладених коштів квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , буде належати ОСОБА_2 , а квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , - її батькам.

17 лютого 2022 року ОСОБА_4 подарувала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , своїй дочці ОСОБА_2

11 квітня 2023 року ОСОБА_2 виконала свої боргові зобов`язання перед своїми батьками та подарувала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , своєму батьку ОСОБА_3 .

Заявником жодним чином не підтверджено приналежність до спірного нерухомого майна, не запропоновано, а судом не розглянуто питання зустрічного забезпечення позову, що свідчить про упередженість щодо законних власників майна. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично втратили законне право на розпорядження своїм майном. Жодних дій, спрямованих на незаконне відчуження майна, останні не вчиняли.

29.09.2023 представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ломанов Д. О. подав доповнення в частині обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Зазначив, що з наданих копій декларацій ОСОБА_1 вбачається, що в 2016, 2019, 2020 роках він не зазначав ОСОБА_2 членом своєї сім`ї та не декларував нерухоме майно, яке є предметом спору.

З моменту введення будинку в експлуатацію і по теперішній час в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не проживав і не проживає. В даній квартирі фактично проживають : ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Жодного відношення до спірного майна ОСОБА_1 не має, а забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є надмірним, безпідставним та таким, що порушує права ОСОБА_2 та ОСОБА_3

11.10.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що оскаржувана ухвала є обґрунтованою та відповідає процесуальному законодавству.

Позивач виклав свої побоювання щодо можливої втрати предмету спору, так як ОСОБА_2 вчиняла дії, спрямовані на відчуження нерухомості та зміну його статусу. З метою зняття малолітньої дитини з реєстрацій у спірній квартирі для її відчуження своєму батьку, остання надала до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації недостовірну інформацію щодо неможливості надання згоди батьком дитини.

Після винесення оскаржуваної ухвали, знаючи про її наявність, 18 вересня 2023 року ОСОБА_2 уклала договір іпотеки з ОСОБА_6 , яким забезпечила квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , свої зобов`язання по договору позики на суму 548 529 грн. Договір іпотеки передбачає можливість позасудового задоволення вимог іпотекодержателя.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ломанов Д. О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, якими, зокрема, є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання, визнання договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Вимоги позову направлені на захист прав позивача, зокрема права спільної сумісної власності на спірні квартири.

Тому вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_3 , є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

При цьому судом апеляційної інстанції взято до уваги те, що між сторонами виник спір щодо права власності на вказане нерухоме майно та існує реальна загроза того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі мають намір відчуження нерухомого майна є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 довів необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про порушення прав відповідачів, як власників спірного нерухомого майна, оскільки задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті та не порушує права відповідачів щодо володіння і користування цим майном, а лише тимчасово (до вирішення спору по суті) обмежує їх у розпорядженні зазначеним майном.

Відхиляє апеляційний суд і доводи апеляційної скарги про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам статті 151 ЦПК України, зокрема, в частині відсутності пропозиції позивача щодо зустрічного забезпечення.

Зустрічне забезпечення - по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів.

Згідно з частиною першою статті 154 ЦПК України метою цього інституту є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

За приписами частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, клопотання про зустрічне забезпечення може бути подане та вирішене судом після застосування заходів забезпечення позову та за клопотанням іншої сторони.

Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та невирішення судом питання зустрічного забезпечення у спірному випадку не є підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову, оскільки не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, відхиляючи аналогічні доводи касаційної скарги у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19 (провадження № 61-4793св20).

Доводи апеляційноїс скарги про недоведення позивачем обставин існування у нього права на спірне нерухоме майно та про недоведеність позову стосуються вирішення спору по суті.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду прешої інстанції в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири ухвалене з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу у вказаній частині без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Ломанова Дениса Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.12.2023.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук