Справа №487/6560/21
Провадження №2/487/316/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Кузьменко В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму відповідно договору банківського вкладу №0002 у розмірі 131000,00 грн., що належить ОСОБА_1 ; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму нарахованих відсотків відповідно договору банківського вкладу №0002 у розмірі 78600,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що у 2013 році між позивачем та АТ "ІМЕКСБАНК" був укладений договір банківського депозиту на суму 130000 грн.

Договір був підписаний позивачем та ОСОБА_2 - старшим касиром-контролером за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи доступ через ПК "Retail" та "БИС-ГРАНТ" до усіх рахунків клієнтів Банку, ОСОБА_2 шляхом зловживання своїм службовим становищем, протиправно використала надані їй службові повноваження для заволодіння грошовими коштами клієнтів Банку, а саме: в період часу з з 01.07.2013 по 28.11.2014 більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, знаходячись на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді старшого касира контролера відділення Банку, тобто службовою особою, яка обіймає посаду, пов`язану з використання організаційно-розпорядчих функцій, умисно, за допомогою програмного комплексу «БИС-ГРАНТ» та «Retail» склала (виготовила) підроблені заяви на видачу готівки з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , а саме: № 156 від 01.07.2013, № 836 від 01.08.2013, № 835 від 01.08.2013, № 1290 від 23.08.2013, № 1967 від 02.10.2013, № 2478 від 01.11.2013, № 2921 від 25.11.2013, № 4400 від 26.02.2014, № 19095 від 26.02.2014, № 12689 від 04.11.2014, № 12923 від 05.11.2014, № 15835 від 05.12.2014 та власноруч підписала вказані заяви за себе та ОСОБА_1 .

Крім того, продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_2 , 12.03.2014, 28.11.2014 знаходячись на своєму робочому місці в АТ «ІМЕКСБАНК» за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді старшого касира контролера відділення Банку, тобто службовою особою, яка обіймає посаду, пов`язану з використання організаційно-розпорядчих функцій, умисно, без будь-яких дозвільних документів (заяв клієнта), за допомогою програмного комплексу «БИС-ГРАНТ» та «Retail» виготовила підроблені заявки на видачу готівки, а саме:

-№ 4819 від 12.03.2014 з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , а саме власноруч внесла до неї отримувачем іншого клієнта Банку - ОСОБА_3 , її адресу проживання та паспортні дані, та підписала вказану заяву за себе та вказану особу, чим підробила документ;

-№2961 від 28.11.2014 та № 2963 від 28.11.2014 з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , а саме власноруч внесла до неї отримувачем іншого клієнта Банку - ОСОБА_4 , його адресу проживання та паспортні дані, та підписала вказану заяву за себе та вказану особу, чим підробила документ.

Також, 05.12.2014 до ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 з переукладання договору депозитного вкладу. З метою прикриття своєї злочинної діяльності, ОСОБА_2 , знаходячись на своєму робочому місці в АТ «ІМЕКСБАНК» за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 71, уклала між Банком та ОСОБА_1 договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу від 20.01.2014 «Постійний клієнт» 3 міс. від 05.12.2014, відповідно до якого останній перерахував на свій новий депозитний рахунок грошові кошти в сумі 130000 грн. Після чого вказаний договір внесла до ПК «Retail» та «БИС-ГРАНТ» та на підтвердження вказаної операції видала ОСОБА_1 виписку з рахунку на суму 130000 грн. Продовжуючи свою злочину діяльність ОСОБА_2 у вказаний операційний день сторнувала (видалила) вказану операцію.

03.11.2014 ОСОБА_1 знову звернувся до АТ «ІМЕКСБАНК», розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 71, з метою поповнення свого депозитного рахунку за договором № на суму 1000 грн. З метою приховування своєї злочинної діяльності та реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_2 знаходячись на своєму робочому місці в АТ «ІМЕКСБАНК» за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 71, перебуваючи на посаді старшого касира контролера відділення Банку, тобто службовою особою, яка обіймає посаду, пов`язану з використання організаційно-розпорядчих функцій, умисно, у бланк додаткової угоди до договору № від 05.12.2014 внесла неправдиві дані, а саме пункт 1 про поповнення депозитного рахунку на суму 1000 грн., залишок грошових коштів після поповнення рахунку 131000 грн., пункт 4 про те, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору № банківського вкладу від 05.12.2014, а також дані про працівника банку, який від імені Банку укладає вказаний договір ОСОБА_5 , підписала її власноручно та завірила печаткою відділення Банку. Після чого, неправдиву додаткову угоду видала ОСОБА_1 , чим вчинила підроблення документу.

Зазначені обставини злочину підтверджуються ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.06.2021 року вказану ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва залишено без змін.

Прийняте судом рішення про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження не позбавляє потерпілого права вирішувати в порядку цивільного судочинства вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. У зв`язку з чим позивач і звертається до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.12.2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

16.12.2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

28.12.2021 року до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволені позову. Зазначає, що оскільки позивачем не підтверджена та обставина, що діями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порушені права позивача, крім того, відповідних доказів про завдання позивачу шкоди останнім також не надано. Зазначає, що злочині дії вчинялись до запровадження у ПАТ "ІМЕКСБАНК" тимчасової адміністрації.

На виконання вимог ст. 49,52 Закону кредиторські вимоги ОСОБА_1 включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "ІМЕКСБАНК" та віднесені до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 0,40 грн. Отже, позивач має право отримати належну йому суму банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього. Вкладник має вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов`язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

10.01.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 2013 році між позивачем та АТ "ІМЕКСБАНК" був укладений договір банківського депозиту на суму 130000 грн.

Договір був підписаний позивачем та ОСОБА_2 - старшим касиром-контролером за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи доступ через ПК "Retail" та "БИС-ГРАНТ" до усіх рахунків клієнтів Банку, ОСОБА_2 шляхом зловживання своїм службовим становищем, протиправно використала надані їй службові повноваження для заволодіння грошовими коштами клієнтів Банку, а саме: в період часу з У період часу з 01.07.2013 по 28.11.2014 більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, знаходячись на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді старшого касира контролера відділення Банку, тобто службовою особою, яка обіймає посаду, пов`язану з використання організаційно-розпорядчих функцій, умисно, за допомогою програмного комплексу «БИС-ГРАНТ» та «Retail» склала (виготовила) підроблені заяви на видачу готівки з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , а саме: № 156 від 01.07.2013, № 836 від 01.08.2013, № 835 від 01.08.2013, № 1290 від 23.08.2013, № 1967 від 02.10.2013, № 2478 від 01.11.2013, № 2921 від 25.11.2013, № 4400 від 26.02.2014, № 19095 від 26.02.2014, № 12689 від 04.11.2014, № 12923 від 05.11.2014, № 15835 від 05.12.2014 та власноруч підписала вказані заяви за себе та ОСОБА_1 .

Крім того, продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_2 , 12.03.2014, 28.11.2014 знаходячись на своєму робочому місці в АТ «ІМЕКСБАНК» за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді старшого касира контролера відділення Банку, тобто службовою особою, яка обіймає посаду, пов`язану з використання організаційно-розпорядчих функцій, умисно, без будь-яких дозвільних документів (заяв клієнта), за допомогою програмного комплексу «БИС-ГРАНТ» та «Retail» виготовила підроблені заявки на видачу готівки, а саме:

-№ 4819 від 12.03.2014 з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , а саме власноруч внесла до неї отримувачем іншого клієнта Банку - ОСОБА_3 , її адресу проживання та паспортні дані, та підписала вказану заяву за себе та вказану особу, чим підробила документ;

-№2961 від 28.11.2014 та № 2963 від 28.11.2014 з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , а саме власноруч внесла до неї отримувачем іншого клієнта Банку - ОСОБА_4 , його адресу проживання та паспортні дані, та підписала вказану заяву за себе та вказану особу, чим підробила документ.

Також, 05.12.2014 до ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 з переукладання договору депозитного вкладу. З метою прикриття своєї злочинної діяльності, ОСОБА_2 , знаходячись на своєму робочому місці в АТ «ІМЕКСБАНК» за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 71, уклала між Банком та ОСОБА_1 договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу від 20.01.2014 «Постійний клієнт» 3 міс. від 05.12.2014, відповідно до якого останній перерахував на свій новий депозитний рахунок грошові кошти в сумі 130000 грн. Після чого вказаний договір внесла до ПК «Retail» та «БИС-ГРАНТ» та на підтвердження вказаної операції видала ОСОБА_1 виписку з рахунку на суму 130000 грн. Продовжуючи свою злочину діяльність ОСОБА_2 у вказаний операційний день сторнувала (видалила) вказану операцію.

03.11.2014 ОСОБА_1 знову звернувся до АТ «ІМЕКСБАНК», розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 71, з метою поповнення свого депозитного рахунку за договором № на суму 1000 грн. З метою приховування своєї злочинної діяльності та реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_2 знаходячись на своєму робочому місці в АТ «ІМЕКСБАНК» за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 71, перебуваючи на посаді старшого касира контролера відділення Банку, тобто службовою особою, яка обіймає посаду, пов`язану з використання організаційно-розпорядчих функцій, умисно, у бланк додаткової угоди до договору № від 05.12.2014 внесла неправдиві дані, а саме пункт 1 про поповнення депозитного рахунку на суму 1000 грн., залишок грошових коштів після поповнення рахунку 131000 грн., пункт 4 про те, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору № банківського вкладу від 05.12.2014, а також дані про працівника банку, який від імені Банку укладає вказаний договір ОСОБА_5 , підписала її власноручно та завірила печаткою відділення Банку. Після чого, неправдиву додаткову угоду видала ОСОБА_1 , чим вчинила підроблення документу.

Зазначені обставини підтверджуються ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.06.2021 року вказану ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва залишено без змін.

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про "Про початок процедури ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" від 27.05.2015 року №105, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК".

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У частині першій статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 36 указаного Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2015 року в справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року в справі № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року в справі № 6-350цс17 й підтриманий у подальшому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також визначено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Частинами другою, п`ятою, шостою, восьмою статті 49 цього закону передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Порядок отримання вкладниками коштів понад гарантовану суму здійснюється у черговості, визначений у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку.

Вимоги вкладників-фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт 4 частини першої статті 52 Закону). Тобто, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших Законів України у відповідних правовідносинах. Запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення з нього коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено Законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 559/1777/15-ц).

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (пункт 3 частини першої статті 48 вказаного Закону).

На виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» позивача було визнано кредитором та акцептовано в реєстрі вимог кредиторів в четверту чергу на суму 0,40 грн.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16, згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, суд виходить з того, що оскільки розпочалась процедура ліквідації ПАТ «Імексбанк», стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 761/23885/18 (провадження № 61-12776св19).

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що доказів протиправності дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між діями та розміром шкоди не встановлено, тобто, вина відповідача не підтверджена. Позивачем не доведені обставини та доводи, покладені в обґрунтування своїх позовних вимог.

Оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої шкоди, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.В.Кузьменко