УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 р. м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Трояненко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за заявою адвоката Субботіни Людмили Валентинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява адвоката Субботіни Людмили Валентинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стьопкіної К.Є. погоджене з начальником Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дімогловим О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) у цивільній справі № 521/4526/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на таке.

В провадженні перебувала цивільна справа № 521/4526/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

11.06.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси рішенням, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові витрати на утримання дитини у сумі 20 655,88 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) судовий сбір у дохід держави у сумі 206,55 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року задоволено подання державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стьопкіної К.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 . Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання ним своїх зобов`язань за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення грошової суми на користь ОСОБА_2 .

Згідно пошуку даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників відомостей щодо наявності виконання рішення №521/4526/15-ц станом на 14.12.2023 року та наявності відомостей, де боржником виступав б ОСОБА_3 , а стягувачем був би ОСОБА_2 немає.

Факт відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_3 , зокрема, виконавчого провадження щодо виконавчого листа №521/4526/15-ц, виданого 13.10.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини у сумі 20 435,42 гривень, є переконливим доказом можливості скасування встановленого тимчасового обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Таким чином, на сьогоднішній день, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. До того ж, обмеження свободи пересування продовжується вже протягом тривалого часу та є порушенням права особи на вільне пересування.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд дійшов до таких висновків.

В провадженні перебувала цивільна справа № 521/4526/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

11.06.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси рішенням, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові витрати на утримання дитини у сумі 20 655,88 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) судовий сбір у дохід держави у сумі 206,55 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року задоволено подання державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стьопкіної К.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 . Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання ним своїх зобов`язань за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення грошової суми на користь ОСОБА_2 .

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників відомостей щодо наявності виконання рішення №521/4526/15-ц станом на 14.12.2023 року та наявності відомостей, де боржником виступав б ОСОБА_3 , а стягувачем був би ОСОБА_2 немає.

В свою чергу, електронний архів - частина АСВП, що містить інформацію про завершені виконавчі провадження.

Так, перевіркою даних АСВП встановлено, що виконавче провадження № 49156951 з примусового виконання виконавчого листа № 521/4526/15-ц, виданого 13.10.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було завершено.

Факт відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_3 , зокрема, виконавчого провадження щодо виконавчого листа №521/4526/15-ц, виданого 13.10.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини у сумі 20 435,42 гривень, є переконливим доказом можливості скасування встановленого тимчасового обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу /рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordov. Italy), скарга №32190/96, § 96, рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії», скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвені ДеМейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), § 60).

Таким чином, на сьогоднішній день, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. До того ж, обмеження свободи пересування продовжується вже протягом тривалого часу та є порушенням права особи на вільне пересування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України «право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом».

Згідно із ст. 313 Цивільного кодексу України «Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року із змінами та доповненнями (далі - Закон №3857-ХІІ). Статтею 6 цього Закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Згідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Керуючись ст. ст. 261, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Субботіни Людмили Валентинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України за державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стьопкіної К.Є. погоджене з начальником Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дімогловим О.І. у цивільній справі № 521/4526/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити.

Скасувати тимчасову заборону на виїзд за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) яке було вжито на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 24.05.2016 року у цивільній справі №521/4526/15-ц.

Ухвалу направити для виконання до Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601).

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання повного тексту.

Повний текст ухвали суду складено 26.12.2023 року.

Суддя: О.С. Леонов

26.12.23