РІШЕННЯ

Іменем України

12.12.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

представника позивача Подановського Т.Р. ,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства "Фольксбанк", правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" та правонаступником якого є Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що 28 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Фольксбанк" (правонаступник ВАТ "Електрон Банк") та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №KF 48106, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 250000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 28 березня 2028 року, з процентною ставкою за користування наданими коштами, що визначено умовами підписаного кредитного договору. 19 травня 2008 року між ПАТ "Фольксбанк" та ОСОБА_2 був укладений додаток №2 до кредитного договору, згідно якого сума кредиту збільшена до 316000,00 доларів США та 16 липня 2008 року укладений додаток №3 до кредитного договору, згідно якого сума кредиту збільшена до 411000,00 доларів США. Вказує, що банком умови кредитного договору були виконані та надано ОСОБА_2 грошові кошти, однак останній взяті на себе зобов`язання не виконував, тому 19.03.2013 року банком було направлено ОСОБА_2 повідомлення-вимогу №09-3/12523, згідно якого банк повідомив про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів у зв`язку з тривалим невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Вказує, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки №РО 93280 від 28.03.2008 року та №РО 93281 від 28.03.2008 року. 28.05.2013 року банком було направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомлення-вимогу №09-3/12774 та №09-3/12775, згідно яких банк повідомив про дострокове повернення кредиту у випадку непогашення простроченого боргу протягом 30 календарних днів, однак дані листи були залишені без належного реагування.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням остаточних позовних вимог, заявлених представником позивача в судовому засідання, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №KF 48106 від 28.03.2008 року, в межах суми, встановленої рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2014 року - 217340,14 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 198824,95 доларів США, заборгованості по відсотках в розмірі 13836,05 доларів США, пені в розмірі 4679,14 доларів США.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позову відмовити.

Мотивує такі тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Вказує, що п.1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається з кінцевим строком погашення не пізніше 28 березня 2028 року, а п.5.2.9 вказаного кредитного договору передбачено випадки, коли позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані відсотки, серед яких, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, відтак, на думку представника відповідача, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання. Окрім цього, зазначає, що позивач у позовній заяві стверджує, що він надсилав позичальнику та поручителям повідомлення-вимоги, датовані 28.05.2013 року, однак відповідно до п.1 Додатку №2 від 19.05.2008 року до Кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 року та п.1 Додатку №3 від 16.07.2008 року до вищевказаного кредитного договору позичальнику надається кредит для ремонту та облаштування квартири за адресою: АДРЕСА_1 та купівлі і ремонту квартири на первинному ринку за адресою: АДРЕСА_2 , відтак вказаний кредитним договір є договором споживчого кредитування. Зазначає, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шастдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця, а тому, на думку представника відповідача, починаючи з 28 липня 2013 року банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом. Окрім цього, вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відправлення повідомлень-вимог від 28.05.2013 року та отримання їх відповідачами, а тому позовні вимоги банку про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором є передчасним та безпідставним та такими, що не підлягають до задоволення. Також вказує, що банк, звертаючись до суду з позовом, на підтвердження наявності заборгованості надав суду лише розрахунок заборгованості, однак не надав первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив такий задоволити в межах суми, встановленої рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, просив відмовити в такому.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного із доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між ВАТ «Фольксбанк» (правонаступник ВАТ "Електрон Банк" згідно Статуту ПАТ "Фольксбанк"), правонаступником якого було ПАТ «ВіЕс Банк», а в подальшому правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №KF 48106, згідно якого Позичальнику було надано грошові кошти в розмірі 250000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 28 березня 2028 року, а позичальник зобов`язався повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься у Додатку №1 до кредитного договору і є його невід`ємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором.

Пунктом 1.3 Кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 року передбачено, що проценти за користування кредитом встановлюються у розмірі 12% річних; у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 15% річних; після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 12% річних.

Відповідно до Додатку №2 від 19.05.2008 року до Кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 року сума кредиту збільшена до 316000,00 доларів США та відповідно до Додатку №3 від 16.07.2008 року до Кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 року сума кредиту збільшена до 411000,00 доларів США.

Підписанням Додатку №б/н від 01.09.2008 року до Кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 року сторони дійшли згоди щодо зміни термінів сплати позичальником нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до Додаткової угоди №2 від 17.04.2009 року до Кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 року сторони дійшли згоди змінити розмір процентів за користування кредитом позичальником, отриманого згідно умов Кредитного договору, а саме на період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2010 року включно процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 11% річних.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами Кредитного договору, що підтверджується заявами на видачу готівки №1268_34 від 28.03.2008 року на суму 250000,00 доларів США, №1268_24 від 20.05.2008 року на суму 66000,00 доларів США та №259_2 від 16.07.2008 року на суму 95000,00 доларів США.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відтак, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №KF 48106 від 28.03.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №РО93280 від 28 березня 2008 року та з метою забезпечення виконаннязобов`язань за Кредитним договором №KF 48106 від 28.03.2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №РО93281 від 28.03.2008 року.

Однак в порушення умов Кредитного договору №KF48106 від 28 вересня 2008 року, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості та рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2014 року, на яке покликається представник позивача щодо встановленого розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором та яку він просить стягнути з відповідачів.

Відповідно до вказаного рішення Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2014 року розмір заборгованості за кредитним договором №KF48106 від 28 вересня 2008 року станом на 26.11.2013 року становить 217340,14 доларів США, що включає в себе заборгованість по кредиту в розмірі 198824,95 доларів США, заборгованість по відсотках в розмірі 13836,05 доларів США, сума пені в розмірі 4679,14 доларів США.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першоюстатті 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц зазначила, що звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2013 року ПАТ "Фольксбанк" у зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рекомендованим листом направляло вимоги за №09-3/12523, №09-3/12774 та №09-3/12775 про дострокове повернення кредиту за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення.

Направлення вищевказаних вимог підтверджується письмовими вимогами (т.1, а.с.35-37), Списком рекомендованих листів, поданих на пошту 28.05.2013 року (т.4, а.с.21-22), відтак суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що банк не направляв вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань.

Окрім цього, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, 28.05.2013 року відповідачу ОСОБА_2 надіслано повідомлення-вимогу з попередженням про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд бере до уваги твердження представника відповідача щодо неможливості нарахування відсотків за користування кредитом починаючи з 28 липня 2013 року, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.10 ст.11 Закону України "Про захист прав споживача" (в редакції, чинній на момент направлення банком вимог-повідомлень) якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до п.1.4 Додатку №2 від 19.05.2008 року до кредитного договору №KF48106 від 28.03.2008 року та п.1.4 Додатку №3 від 16.07.2008 року до кредитного договору №KF48106 від 28.03.2008 року позичальнику надавався кредит для ремонту та облаштування квартири за адресою: АДРЕСА_1 та для купівлі і ремонту квартири на первинному ринку за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відтак, укладений відповідачем ОСОБА_2 кредитний договір №KF48106 від 28.03.2008 року є договором споживчого кредитування, що свідчить про неприпустимість нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 28 липня 2013 року.

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №KF48106 від 28.03.2008 року вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались у наступному порядку: за квітень 2013 року - 174,33 доларів США; за травень 2013 року - 2026,38 доларів США; за червень 2013 року - 1961,01 доларів США; за липень 2013 року - 2026,38 доларів США; за серпень 2013 року - 2026,38 доларів США; за вересень 2013 року - 1961,01 доларів США; за жовтень 2013 року - 2026,38 доларів США; за листопад 2013 року - 1961,01 доларів США; за грудень 2013 року - 2026,38 доларів США; за січень 2014 року - 2026,38 доларів США; за лютий 2014 року - 1830,28 доларів США; за березень 2014 року - 2026,38 доларів США; за квітень 2014 року - 1961,01 доларів США; за травень 2014 року - 2026,38 доларів США; за червень 2014 року - 1961,01 доларів США.

Відтак, з урахуванням встановленого розміру заборгованості за відсотками за кристування кредитом станом на 26.11.2013 року рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2014 року, яка становить 13836,05 доларів США, та враховуючи неможливість нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після 28.07.2013 року, суд не бере до уваги нарахування банком відсотків за користування кредитом за серпень 2013 року в розмірі 2026,38 доларів США; за вересень 2013 року в розмірі 1961,01 доларів США; за жовтень 2013 року в розмірі 2026,38 доларів США; за листопад 2013 року в розмірі 1961,01 доларів США.

Окрім цього, за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 кредитного договору, за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту та/або несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Згідно рішення Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2014 року заборгованість по пені становить 4679,14 доалів США, розрахунок пені в такому розмірі відповідачами не спростований.

Відповідно до норм ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. З ст. 533 ЦК, Декрет N 15- 93).

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у іноземній валюті.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором утому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та з відповідачів слід стягнути солідарно на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" заборгованість за кредитним договором №KF48106 від 28.03.2008 року в розмірі 209365,36 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту в розмірі 198824,95 долари США, заборгованості по відсотках в розмірі 5861,27 доларів США та пені в розмірі 4679,14 доларів США.

Окрім цього, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3921,10 грн. за подання позовної заяви та заяв про забезпечення позову.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 10, 12,19, 141, 247,258, 259, 263-265,268,351-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 209365 (двісті дев`ять тисяч триста шістдесят п`ять) доларів США 36 центів, що складається з заборгованості по кредиту в розмірі 198824 (сто дев`яносто вісім тисяч вісімсот двадцять чотири) долари США 95 центів, заборгованості по відсотках в розмірі 5861 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят один) доларів США 27 центів, пені в розмірі 4679 (чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять) доларів США 14 центів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" судовий збір в розмірі 3921 (три тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривні 10 коп.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Франківського районного суду м.Львова від 30.09.2013 року, від 12.05.2015 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство "Таскомбанк", , адреса: м.Київ, вул.Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2023 року.

Суддя Марків Ю.С.