Р І Ш Е Н Н Я№ 127/12293/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення компенсації, та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення компенсації, та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.08.2016 сторони зареєстрували шлюб.

16.03.2021 подружжям було придбано автомобіль Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий. Автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2 , та перебуває у його користуванні.

Позивач ОСОБА_1 не претендує на вказаний автомобіль, і оскільки він є неподільною річчю та виділити в натурі будь-яку його частку неможливо, до того ж ним користується виключно відповідач, позивач надає згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку у данному автомобілі.

Відповідно до звіту оцінки ринкової вартості майна: транспортного засобу, ринкова вартість колісного транспортного засобу Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий станом на 29.03.2023 становить 328000 грн.

З підстав викладених вище, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 164 000 грн. грошової компенсації вартості автомобіля, припинивши право власності позивача ОСОБА_1 на частку автомобіля. В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с. 34)

20.06.2023 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Іванченко А.В., до початку розгляду справи по суті, подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій вона просить прохальну частину позовної заяви викласти в наступній редакції. Поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме автомобіль, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 164 000 грн. грошової компенсації вартості автомобіля Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий, припинивши право власності ОСОБА_1 на частку автомобіля Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий. В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий. (а.с. 67-68)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2023 прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Іванченко А,В. про уточнення позовних вимог у справі.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іванченко А.В. вимоги уточненої позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність. Проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує. Згоден компенсувати частину вартості автомобіля, оскільки він придбаний за спільні з позивачем кошти, а користується ним лише він. (а.с.79)

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Судом встановлено, що 02.08.2016 сторони зареєстрували шлюб. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 02.08.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 11)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіля Renault Megane, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий, власником автомобілю є ОСОБА_2 . Дата реєстрації 16.03.2021. (а.с. 14)

Судом встановлено, а сторонами не заперечувався факт, що вказаний автомобіль було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, а також те, що він є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до звіту з оцінки ринкової вартості майна: колісного транспортного засобу Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного 29.03.2023 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість колісного транспортного засобу Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , вартість вказаного колісного транспортного засобу станом на 29.03.2023 становить 328000 грн. (а.с.15-22)

Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників, тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно положеннь ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Верховний Суд, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15, щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України про обов`язковість надання одним із подружжя згоди на отримання компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, та обов`язковість внесення іншим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної суми у справах, у яких позивач заявляє про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачеві у праві спільної сумісної власності частку. Сформульовано нову правову позицію, за обставинами тієї справи, коли один із подружжя, який подав позов про поділ спільного майна, погодився на присудження на його користь грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухомість, тоді як інший із подружжя (відповідач) на сплату компенсації не погодився, і гроші на депозитний рахунок суду не вніс. Верховний Суд України вказав, що визначений у ч. 4 ст. 71СК України принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України, треба застосовувати до правовідносин, які виникають у разі звернення одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права власності іншого з подружжя (відповідача) на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. З метою гарантування виплати компенсації вартості частки, на яку позивач просить припинити право власності відповідача, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає засадам справедливості, розумності та добросовісності (стаття 7 СК України), бо відповідач надає згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування.

Якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи вимогу про припинення права власності на частку у праві спільної власності, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, як правило, не згоден її виплачувати, що і є суттю спору. Тому відповідач не має наміру вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником. Частина п`ята статті 71 СК України не встановлює вимогу про обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Подібні за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19.

Отже, виходчи з наведеного вище, не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника автомобіля Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 - відповідача ОСОБА_2 компенсації на користь іншого співвласника - позивача ОСОБА_1 , яка відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ - зазначений вище автомобіль, щоби врегулювати конфлікт, щодо користування та розпорядження ним. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.

З огляду на відсутність погодження вартості майна між подружжям, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості, беручи до уваги звіт з оцінки ринкової вартості майна: колісного транспортного засобу Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного 29.03.2023 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Сторонами не оспорюється зазначена у звіті вартість автомобіля Renault Megane, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 328000 грн.

Таким чином, розмір компенсації вартості автомобіля Renault Megane, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , яку слід стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 становить 164000 грн. (328000:2=164000)

Таким чином, виходячи з зазначеного вище, беручи до уваги визнання позову відповідачем, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення компенсації, та визнання права власності є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2713,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 24, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 11, 364, 368 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 15, 16, 77, 80, 81, 89, 137, 141, 142, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення компенсації, та визнання права власності задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме автомобіль Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 164 000 грн. грошової компенсації вартості частки автомобіля.

Припинити право власності ОСОБА_1 на частку автомобіля Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Renault Megane 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору у сумі та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2713,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: