ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/6833/23
Номер провадження 22-ц/818/2552/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року в складі судді Ященко С.О. у справі № 641/6833/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєва Вікторія Олександрівна про встановлення факту неприйняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з заявою до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєва Вікторія Олександрівна про встановлення факту неприйняття спадщини.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 30 червня 2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору міни № 5-88 від 10 лютого 2012 року, який був зареєстрований Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою.

Спадкоємцями після смерті брата є вона та відповідач ОСОБА_2 . Заявник зазначила, що у встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші особи, зокрема відповідач, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. На день смерті ОСОБА_3 він мешкав один. Відповідачка зареєстрована за місцем відкриття спадщини, проте фактично в будинку не проживає з 2014 року.

20 вересня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 у зв`язку з прийняттям спадщини іншим спадкоємцем на підставі заповіту шляхом спільного проживання із спадкодавцем на момент смерті спадкодавця та відсутністю заяви про відмову від спадщини.

Зазначала, що під час оформлення спадкових прав їй стало відомо, що заповіт складено на ім`я відповідачки, у зв`язку з чим вона не може оформити всі спадкові права після смерті брата. Встановлення факту неприйняття відповідачкою спадщини їй необхідне для спадкування всього майна після смерті брата. Факт непроживання відповідачки за місцем відкриття спадщини підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 18 жовтня 2023 року та протоколами опитування свідків сусідів. Посилаючись на вказані обставин, позивачка просила суд встановити юридичний факт неприйняття відповідачкою ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 в зв`язку з її непроживанням на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано до Дзержинського районного суду м. Харкова за територіальною підсудністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підсудність даної заяви визначається у порядку ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, а саме за адресою проживання заявниці: АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Харкова. Отже, цивільну справу належить передати на розгляд за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Не погоджуючись з ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просила скасувати ухвалу суду про передачу справи за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова, а справу направити для продовження розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт, про встановлення якого просить заявниця, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви вбачається, що існує спір про право, оскільки є інша спадкоємиця за заповітом, відповідач ОСОБА_2 , а відтак справа підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження. Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору та виник з приводу нерухомого майна, відтак на нього розповсюджується правила виключної підсудності. Тому просила ухвалу про передачу справи за підсудністю Дзержинського районного суду м. Харкова скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду, яка входить до переліку ухвал суду зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Передаючи справу до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що на заяву про встановлення факту про неприйняття спадщини поширюються правила підсудності передбачені ч.1 ст. 316 ЦПК України, тому заява має бути пред`явлена за місцем реєстрації заявниці.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною 2 ст.19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

- наказного провадження;

- позовного провадження загального або спрощеного;

- окремого провадження.

При цьому, окреме провадження, призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності та юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, тому суд, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно копії паспорту заявниці, місцем її реєстрації є: АДРЕСА_4 , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Харкова (а.с.7-8) .

Відтак висновок суду першої інстанції проте, що дана справа підсудна Дзержинському районному суду м. Харкова, прямо передбачено нормою ч. 1 ст. 316 ЦПК України, яка підлягала застосуванню і має імперативний характер.

Отже, вказана справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Дзержинського районного суду м. Харкова, оскільки, як встановлено матеріалами справи, місцем фактичного проживання заявниці є: АДРЕСА_4 , у межах юрисдикції Дзержинського районного суду м. Харкова, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, передаючи дану справу до суду за місцем фактичного проживання заявниці.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяву про встановлення факту неприйняття спадщини подано в порядку позовного провадження суд не приймає до уваги, оскільки вказана заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, звертаючись до суду, ОСОБА_1 визначила свій статус як позивач, а статус ОСОБА_2 як відповідач, проте процесуальний статус приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої В.О. визначено нею як заінтересована особа, що притаманно саме окремому провадженню. Крім того, заявниця в обґрунтування заявлених вимог послалась на ст. 315 ЦПК України, яка регулює розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження (Розділ IV ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Дзержинському районному суду м. Харкова, а тому вважає безпідставним доводи апеляційної скарги про направлення справи до Комінтернівського районного суду м. Харкова за місцезнаходженням відповідача.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина