Р І Ш Е Н Н Я№ 127/23784/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Арустамян Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Юрченко Т.П.,

провівши відкрите судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, в якому просить визначти свідоцтво про право власності видане 16.09.2022 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №2-729, відповідно до якого нотаріусом посвідчено право ОСОБА_2 на частки в статутному капіталі ТОВ «МНВ» в розмірі 95%, що становить 287000 грн. та частки в статутному капіталі ТОВ «Фірма «Кредо» в розмірі 95%, що становить 285000 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач є сином ОСОБА_4 , який був засновником ТОВ «МНВ» та ТОВ «Фірма «Кредо», та йому належало по 95% статутних капіталів вказаних товариств.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

16.09.2022 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину на частки в статутному капіталі ТОВ «МНВ» в розмірі 95%, що становить 287000 грн. та частки в статутному капіталі ТОВ «Фірма «Кредо» в розмірі 95%, що становить 285000 грн.

Позивач вважає вказане свідоцтво недійсним, оскільки на його думку, у ОСОБА_2 як у дружини померлого наявне право вимоги грошових коштів, але відсутнє право власності на частки в статутних капіталах товариств, оскільки ці частки не можуть бути спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, видачею вказаного свідоцтва було зменшено обсяг спадщини позивача.

З підстав зазначених вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2023 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. (а.с. 47)

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Юрченко Т.П. надав суду відзив та письмові пояснення у яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю. Зазначає, що частка в статутному капіталі не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивач помилково ототожнює майно та кошти, що внесені до статутного капіталу товариства, і частку у статутному капіталі товариства, яка може бути об`єктом спільної сумісної власності. Також адвокат зазначає, що позивачем у позові не ставиться питання про те, що частки у статутних капіталах Товариств були особистою приватною власністю ОСОБА_4 . Також в поясненнях представник відповідача вказує на безпідставність твердження позивача про те, що майно Товариства належить товариству, а не його учасникам, або їх подружжю, через що у ОСОБА_2 наявне лише право вимоги виплати грошових коштів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2023 витребувано з Державного нотаріального архіву Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи №227/2006, заведеної за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. (а.с.159)

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Арустамян Ю.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Юрченко Т.П. в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, з підстав викладених у відзиві та в письмових поясненнях.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду повідомлялася завчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 28.11.1980 Вінницьким міським відділом РАЦС, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 28.11.1980 уклали шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 . (а.с.87 на звороті)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 10.07.1981 Вінницьким міським відділом РАЦС, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.88)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 08.04.1989 Вінницьким міським відділом РАЦС, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.88 на звороті)

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.02.2019, дата державної реєстрації ТОВ фірма «Кредо» - 07.07.1997. (а.с.133)

Відповідно до протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «МВН» від 24.06.2003, прийнято рішення створити ТОВ «МВН» шляхом виділення з ТОВ Фірми «Кредо» частини майна та внеском в статутний фонд засновниками коштів. Встановлено статутний фонд товариства у розмірі 18500 грн., який було розподілено між учасниками наступним чином: ОСОБА_4 17575 грн, що становить 95% статутного фонду; ОСОБА_7 925, що становить 5% статутного фонду. Затверджено статут та підписано установчий договір ТОВ «МВН». (а.с.15-16)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.87)

Як вбачається з протоколу №5 загальних зборів учасників ТОВ «МВН» від 29.03.2006 до складу учасників ТОВ «МВН» було введено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Виключено зі складу ТОВ «МВН» ОСОБА_4 . Перерозподілено статутний фонд ТОВ «МВН» між учасниками наступним чином: ОСОБА_8 , - 15000 грн., що становить 5% від статутного фонду; ОСОБА_2 105000 грн., що становить 35% від статутного фонду; ОСОБА_1 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду; ОСОБА_3 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду. Внесено та підписано відповідні зміни до статуту ТОВ «МНВ». (а.с.17)

З копії статуту ТОВ «МВН» затвердженого загальними зборами учасників ТОВ "МВН" протокол №5 від 29.03.2006 року вбачається, що ТОВ «МВН» діє за погодженням між: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (учасниками) на основі їх загальної часткової власності шляхом об`єднання часток та підприємницької діяльності. (п.1.1) Товариство має статутний фонд у розмірі 300000 грн. Відповідно до статутного фонду визначається мінімальний розмір майна товариства, який гарантує інтереси його кредиторів. Статутний фонд складається з вартості вкладів його учасників. Учасники володіють такими частками: ОСОБА_8 , - 15000 грн., що становить 5% від статутного фонду; ОСОБА_2 105000 грн., що становить 35% від статутного фонду; ОСОБА_1 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду; ОСОБА_3 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду. (п.5.3) (а.с.18-24)

Відповідно до копії протоколу № 20 загальних зборів учасників ТОВ фірми «Кредо», було введено до складу учасників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Виключено зі складу ТОВ «МВН» ОСОБА_4 . Перерозподілено статутний фонд ТОВ фірми «Кредо» між учасниками наступним чином: ОСОБА_8 , - 15000 грн., що становить 5% від статутного фонду; ОСОБА_2 105000 грн., що становить 35% від статутного фонду; ОСОБА_1 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду; ОСОБА_3 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду. Призначено на посаду директора ТОВ фірми «Кредо» ОСОБА_2 . Внесено та підписано відповідні зміни до статуту ТОВ фірми «Кредо». (а.с.25-25 на звороті)

З копії статуту ТОВ фірми «Кредо» від 2006 року вбачається, що ТОВ фірма «Кредо» діє за погодженням між: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (учасниками) на основі їх загальної часткової власності шляхом об`єднання часток та підприємницької діяльності. (п.1.1) Товариство має статутний фонд у розмірі 300000 грн. Відповідно до статутного фонду визначається мінімальний розмір майна товариства, який гарантує інтереси його кредиторів. Статутний фонд складається з вартості вкладів його учасників. Учасники володіють такими частками: ОСОБА_8 , - 15000 грн., що становить 5% від статутного фонду; ОСОБА_2 105000 грн., що становить 35% від статутного фонду; ОСОБА_1 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду; ОСОБА_3 90000 грн., що становить 30% від статутного фонду. (п.5.3) (а.с.26-38)

Відповідно до підпункту 5.7.1. ТОВ "МВН" та ТОВ, фірми "Кредо", у випадку смерті, ліквідації (реорганізації) одного з учасників товариства всі права та обов`язки переходять до спадкоємця (правонаступника). (а.с. 21, 32)

Згідно з свідоцтвом про право власності від 16.09.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкантом М.В., та зареєстрованого в реєстрі за №2-729, ОСОБА_2 , яка є пережившою дружиною ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з: частки у статутному капіталі ТОВ «МВН» в розмірі 95%, що становить 285000 грн., належної померлому на підставі статуту цього товариства; частки у статутному капіталі ТОВ фірма «Кредо» в розмірі 95%, що становить 285000 грн., належної померлому на підставі статуту цього товариства. (а.с.8)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкантом М.В., та зареєстрованого в реєстрі за №2-730, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_2 в 1/3 частці; дочка ОСОБА_3 в 1/3 частці: син ОСОБА_1 в 1/3 частці. Спадщина, на яку в указаній частці видане це свідоцтво, складається з: частки у статутному капіталі ТОВ «МВН» в розмірі 95%, що становить 285000 грн., належної померлому на підставі статуту цього товариства; частки у статутному капіталі ТОВ фірма «Кредо» в розмірі 95%, що становить 285000 грн., належної померлому на підставі статуту цього товариства. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна видано ОСОБА_2 (а.с.9)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкантом М.В., та зареєстрованого в реєстрі за №2-731, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_2 в 1/3 частці; дочка ОСОБА_3 в 1/3 частці: син ОСОБА_1 в 1/3 частці. Спадщина, на яку в указаній частці видане це свідоцтво, складається з: частки у статутному капіталі ТОВ «МВН» в розмірі 95%, що становить 285000 грн., належної померлому на підставі статуту цього товариства; частки у статутному капіталі ТОВ фірма «Кредо» в розмірі 95%, що становить 285000 грн., належної померлому на підставі статуту цього товариства. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна видано ОСОБА_3 (а.с.7)

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (саття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Отже, наведені вище норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У статті 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18 зазначила, що у пункті 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 зазначено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Отже, передусім статутний капітал та майно приватного підприємства може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не в усіх випадках, а лише за умови, що це майно не є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка (якщо воно отримане, наприклад, у спадок). В абзаці п`ятому пункту 2.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України вказано, що вклад до статутного капіталу та виділене зі спільної сумісної власності подружжя майно (кошти) передаються у власність приватного підприємства. Це твердження узгоджуватиметься з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України, у якій вказано, що майно приватного підприємства - це об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, якщо виходити з того, що в резолютивній частині мається на увазі приватне підприємство як єдиний майновий комплекс (про що також йдеться в зазначеному абзаці з посиланням на статтю 191 ЦК України), а не лише як юридична особа.

Отже, проведений аналіз свідчить, що висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України, слід розуміти так: статутний капітал приватного підприємства - юридичної особи або майно приватного підприємства - єдиного майнового комплексу можуть бути об`єктами права спільної сумісної власності подружжя (якщо вони не є об`єктами права особистої власності одного з подружжя).

Іншими словами, пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України охоплює два різні випадки: перший - коли майно передано у власність юридичної особи, зареєстрованої як приватне підприємство. Тоді частка в статутному капіталі такої юридичної особи (але не її майно) може належати на праві приватної спільної сумісної власності подружжю; другий - коли йдеться про єдиний майновий комплекс, тобто про підприємство в розумінні статті 191 ЦК України, яке не передане як вклад юридичній особі, а використовується одним з подружжя без створення юридичної особи, зокрема, як фізичною особою - підприємцем. Тоді майно, яке входить до складу підприємства як єдиного майнового комплексу (але не частка в статутному капіталі майнового комплексу, бо майновий комплекс не може мати статутного капіталу), може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

Згідно з ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Відповідно до частини 1 ст. 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном.

Згідно з частиною 1 ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.

Право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Тому майно господарського товариства належить йому на праві власності і не може належати на праві власності іншим особам. Зокрема, таке майно не може належати на праві спільної власності учаснику (засновнику) товариства та його подружжю (колишньому подружжю). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18.

Отже, з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу, таке майно належить на праві власності самому товариству, і воно втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Тобто в разі передання подружжям свого майна як вкладу, для участі одного з них у товаристві, зазначене майно стає власністю такого товариства, а подружжя набуває право на частку в статутному капіталі такого товариства.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі №911/2780/20 дійшов правового висновку, що частка в статутному капіталі товариства, яка придбана (набута) за рахунок спільних коштів подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Право з частки належить подружжю, який став учасником такого товариства. Подружжя розпоряджається майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, часткою в статутному капіталі товариства, за взаємною згодою, наявність якої презюмується.

Судом встановлено, що ТОВ «Фірма «Кредо» та ТОВ «МВН» були засновані під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у шлюбі і, відповідно, внески до статутних фондів вказаних товариств були внесені ОСОБА_4 під час шлюбу з відповідачем за спільні кошти подружжя, а тому виходячи з наведеного вище, частки в статутних капіталах Товариств є спільною сумісною власністю подружжя.

Доказів того, що частки ОСОБА_4 в статутних капіталах ТОВ фірма «Кредо» та ТОВ «МВН» були сформовані за рахунок майна та коштів, які були особистою приватною власністю ОСОБА_4 суду надано не було. Також суд звертає увагу, що позивачем у позові питання про визнання часток ОСОБА_4 в статутних капіталах ТОВ фірма «Кредо» та ТОВ «МВН» особистою приватною власністю ОСОБА_4 не ставилось.

Таким чином, судом становлено, що частки ОСОБА_4 в статутних капіталах ТОВ фірма «Кредо» та ТОВ «МВН» є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до пункту 1підпункту 1.1. глави 11 «Видача свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя» Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5, та зареєстрованого ним № 282/20595, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до пункту 4 підпункту 4.22 глави 10 Порядку, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Судом встановлено, що свідоцтва про право власності від 16.09.2022, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкантом М.В., та зареєстроване в реєстрі за №2-729 було видано ОСОБА_2 яка є пережившою дружиною ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належить 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу.

Отже, судом встановлено, що частки в статутному капіталі ТОВ «МВН» та ТОВ фірма «Кредо», які придбані (набуті) під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_2 за рахунок спільних коштів подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому відповідач має право на 1/2 частку у статутному капіталі вказаних вище Товариств, а не компенсацію частки.

Таким чином, твердження позивача про те, що у ОСОБА_2 відсутнє право на частки в статутних капіталах зазначених товариствах, проте наявне право вимоги виплати грошових коштів, суд до уваги не бере, оскільки воно є необгрунтованим та таким та суперечить чинному законодавству.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 61, 62, 65,69, 70 СК України, ст. 177, 190, 355, 368, 369, 1216 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 26.12.2023.

Суддя