Справа №487/8874/23
Провадження №2/487/2819/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення наявності права власності, визнання права власності в порядку спадкування, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, усунення від спадкування

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення наявності права власності на житловий будинок літ. Р, розташований по АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_10 , визнання за позивачами права власності в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_10 , по частки за кожною на житловий будинок лі. Р, розташований по АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку літ. Р, розташованого по АДРЕСА_1 , як на спільне сумісне майно подружжя, усунути ОСОБА_4 і ОСОБА_6 від прийняття неприйнятої спадщини у вигляді відокремленого житлового будинку літ. Р , розташованого по АДРЕСА_1 .

В позові позивачі зазначили, що за життя ОСОБА_10 збудовано житловий будинок літ. Р, розташований по АДРЕСА_1 , який до 2012 року вважався самочинним будівництвом, в подальшому будинок вже не вважався самочинним будівництвом, але право власності на цей будинок померлий не оформив, правовстановлюючих документів не отримав та помер у 2013 році, на даний час право власності на вказаний будинок не визнано за жодною особою. Вважають, що право власності по частки на вказаний будинок виникло саме у ОСОБА_10 та у ОСОБА_1 , які побудували вказаний будинок під час перебування у шлюбі, тому частку будинку літ. Р є спадковим майном після смерті ОСОБА_10 , спадкоємцями якого є позивачі.

Вивчивши матеріали позову, дійшов до висновку, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Враховуючи зазначене, право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає в спадкоємця тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа N 2-390/2006.

Проте всупереч ст. 175 ЦПК України зазначені відомості (відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину за позивачами) в матеріалах пред`явленого позову відсутні.

У зв`язку з чим позивачам необхідно надати до суду відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, після смерті ОСОБА_10 , на житловий будинок літ. Р, розташований по АДРЕСА_1 .

Крім того, позивачами не зазначено обставини, що свідчать про наявність спору між сторонами, не пред`явлені вимоги до кожного відповідача, зазначених у позові, а саме: якими діями відповідач (кожний) не визнає, порушує, чи оспорює права позивачів, виходячи зі змісту позовних вимог.

Згідно зі ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу (ЦК України).

Тому позовна вимога про встановлення наявності права власності на житловий будинок літ. Р, розташований по АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_10 є некоректною та не відповідає вимогам ст.. 16 ЦК України щодо способу захисту цивільних прав та інтересів, у зв`язку з чим позивачам необхідно уточнити викладені обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги щодо вказаної позовної вимоги.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1221 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою(частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

В позові позивачі зазначають та підтверджується наданим до матеріалів позову доказів, що будинок за літ. Р, розташований по АДРЕСА_1 не належав на праві власності померлому ОСОБА_10 та право власності на вказаний будинок не зареєстровано за будь якою іншою особою.

У зв`язку з чим позивачам необхідно уточнити викладені обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги щодо визнання за ними права власності на будинок за літ. Р, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 та визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку літ. Р, розташованого по АДРЕСА_1 , як на спільне майно подружжя.

При цьому слід зауважити, що відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Вказане безумовно направлено на реалізацію положень статті 331 Цивільного кодексу України.

Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Однак, чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року.

Для державної реєстрації права власності на житлові будинки, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Проте, коли державна реєстрація права власності проводиться на житловий будинок збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається. У такому разі в поданій заяві обов`язково зазначаються відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вимога позивачів про усунення ОСОБА_4 і ОСОБА_6 від прийняття неприйнятої спадщини у вигляді відокремленого житлового будинку літ. Р , розташованого по АДРЕСА_1 є некоректною та не відповідає вимогам ст.. 16 ЦК України щодо способу захисту цивільних прав та інтересів, у зв`язку з чим позивачам необхідно уточнити викладені обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги, у відповідності до ст. 1224 ЦК України.

Як передбачено частиною 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру для фізичних осіб або фізичних осіб-підприємців складає 1 відсотків ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн. ).

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році з 01 січня встановлений у розмірі 2684 гривень.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 1073,60 грн., позовної заяви майнового характеру становить 1 відсотків ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн. ) та не більше 13420 грн.

Згідно ч. 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається з позову, позивачами заявлені вимоги немайнового характеру (про усунення відповідачів від прийняття неприйнятої спадщини) та майнового характеру (про встановлення наявності права власності на житловий будинок за померлим ОСОБА_10 , про визнання права власності в порядку спадкування та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку спірного будинку).

При пред`явленні позову позивачами сплачено судовий збір у розмірі 2487 грн., тобто за одну вимогу майнового характеру, виходячи із ринкової вартості житлового будинку літ. Р, відповідно до звіту про оцінки майна 248700 грн.

Враховуючи викладене, позивачам необхідно доплатити судовий збір, за вимогу немайнового характеру у розмірі 1073,760 грн. та дві вимоги майнового характеру у розмірі 4974 грн., а всього у загальній сумі 5049,60 грн.

Згідно ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави, а відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При таких обставинах позовну заяву слід залишити без руху, про що повідомити позивачів і надати йому строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали.

Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення наявності права власності, визнання права власності в порядку спадкування, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, усунення від спадкування - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Суддя С.М. Афоніна