ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/501/19
провадження № 2/753/1059/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Король Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом АТ „УКРСИББАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та ОСОБА_1 кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов`язань за умовами кредитного договору, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договори поруки.

Однак, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням нарахованих відсотків та пені.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у її відсутність

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, пояснивши, що позивач не має права на дострокове стягнення з позичальника несплаченої решти кредиту, оскільки ним не було надіслано вимогу щодо дострокового повернення кредиту. Крім того, вказав, що порука припинена.

Суд, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 02 жовтня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 808 553,20 грн. на строк користування до 02 червня 2030 року, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 23,90% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі,відповідно до умов договору здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 808 553,20 грн.

Позичальник - ОСОБА_1 скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Свої зобов`язання за кредитним договором у визначений у ньому строк ОСОБА_1 не виконав, протягом дії кредитного договору несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала залишок заборгованості по кредиту та відсотки за користування ним.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 26 грудня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором становить 785 925,66 грн. та 132 182 грн. - сума відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, судом також встановлено, що 02 жовтня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладенодоговір поруки № 262731 (основний борг) та договір поруки №262731 (Проценти та інші платежі), у відповідності до умов яких, поручитель - ОСОБА_2 , як солідарний божник на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед позивачем відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов`язань.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При цьому суд, твердження ОСОБА_1 , що порука є припиненою та те, що позивач не має права на дострокове стягнення з позичальника несплаченої суми кредиту, оскільки ним не було надіслано вимогу щодо дострокового повернення кредиту, спростовуються матеріалами справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

27 вересня 2018 року позичальнику ОСОБА_1 була направлена вимога про необхідність погасити заборгованість по кредитному договору №0 від 02.10.2015 року у зв`язку з порушенням термінів сплати кредиту позичальником (1 том, а.с. 35, 181) та була отримана ним особисто 30.10.2018 року (1 том, а.с. 37, 188). Однак, останній не вчинив жодних дій, що свідчили б про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.

Аналогічна вимога направлялась і поручителю ОСОБА_2 (1 том, а.с. 36,182) та була отримана нею особисто 30.10.2018 року (1 том, а.с. 37, 188). Однак, остання також не вчинила жодних дій, що свідчили б про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.

У даних вимогах зазначається, що у випадку їх невиконання термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на 32 день з моменту отримання вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.

Таким чином, шестимісячний строк звернення з позовом до поручителя почав відраховуватись на 32 день з моменту отримання вимоги позичальником та поручителем, а саме, з 02.12.2018 року. А тому датою закінчення такого строку є 02.06.2019 року.

Як вбачачається з матеріалів справи позовна заява про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів була подана до Дарницького районного суду м. Києва та зареєстрована 09 січня 2019 року (1 том, а.с. 1), тобто в межах шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя. а отже вимоги банку до позичальника та поручителя про стягнення коштів заборгованості у солідарному порядку законні та обґрунтовані.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідачі не виконують належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 785 925,66 грн. та 132 182 грн. - суми відсотків за користування кредитними коштами, підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача, про солідарне стягнення з відповідачів 2 232 грн. 68 коп. пені за несвоєчасне погашення забогованості за кредитом, 19 150 грн. 13 коп. пені за несвоєчасне погашення забогованості за відсотками, суд зазначає наступне.

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, з огляду на вказану норму ЦК України, вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою, представником позивача також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500 грн.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому матеріали справи не містять документів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг та акти виконаних робіт) та документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, відтак відмовляє позивачу у стягненні судових витрат на професійну допомогу у розмірі 7 500 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 509, 526, 530, 549, 553, 554, 610, 612, 631, 638, 1054, 1077 ЦК України, стст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Нальчик, рф, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) солідарно на користь АТ „УКРСИББАНК" 785 925 грн. 66 коп. в рахунок стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 2.10.2015 року, 132 182 грн. заборгованості за відсотками, а всього 918 107 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках з кожного на користь АТ „УКРСИББАНК" 13 771 грн. 61 коп. судового збору, тобто по 6 885 грн. 81 коп. з кожного.

В задоволенні частини позову АТ „УКРСИББАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 2 232 грн. 68 коп. пені за несвоєчасне погашення забогованості за кредитом, 19 150 грн. 13 коп. пені за несвоєчасне погашення забогованості за відсотками, 320 грн. 75 коп. судового збору, інших судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.12.2023 року.

Суддя :