П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2022 року у складі судді Придачука О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Ганна Денисівна про визнання іпотечного договору припиненим та зняття заборони відчуження нерухомого майна,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Ганна Денисівна, про визнання іпотечного договору припиненим.

Позов мотивовано тим, що між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року. 04.09.2007 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку придбану за кредитні кошти квартиру АДРЕСА_1 . У грудні 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» незаконно збільшив відсоткову ставку за договором кредиту, що призвело до необґрунтованого завищення суми боргу за договором кредиту. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року у справі № 201/14866/16-ц зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок платежів за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року з 06.12.2011 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12% річних). Водночас, у березні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 18.12.2015 року. Під час розгляду справи № 308/2789/16 Закарпатським апеляційним судом АТ КБ «ПриватБанк» було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором. З урахуванням наданого розрахунку постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року у справі № 308/2789/16 було встановлено, що на момент пред`явлення позову у ОСОБА_1 не було простроченої заборгованості перед банком по кредиту, виходячи з відсоткової ставки 12% річних. Разом з тим, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредиту АТ КБ «ПриватБанк» змінило порядок. умови і строк дії кредитного договору. Визначений термін повернення кредиту частинами до 02.09.2037 року був змінений АТ КБ «ПриватБанк» на повернення кредиту всією сумою.

Позивач зазначає, що після пред`явлення позову про дострокове повернення кредиту вона намагалася погасити заборгованість за кредитним договором та неодноразово зверталася до відповідача з такою пропозицією. Останній раз листом від 26.04.2018 року. Однак, не змогла виконати кредитний договір у повному обсязі так як відповіді із зазначенням суми заборгованості на дату її звернення від банку вона так і не отримала. Тільки після отримання її уповноваженим представником 08.02.2019 року постанови Закарпатського апеляційного суду у справі № 30/2789/16 вона у повному обсязі виконала кредитний договір № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року та достроково повністю погасила заборгованість за вказаним кредитним договором, визначену банком станом на 18.12.2015 року. При цьому їй довелося грошові кошти на сплату заборгованості вести на депозит приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В., оскільки у жодному з відділень банку вона зробити цього не могла, так як працівники банку повідомили їй, що її рахунок для сплати платежів за кредитним договором заблоковано до підписання нею додаткової угоди до кредитного договору. Водночас, їй було надано довідку від 07.02.2019 року, з якої вбачалося, що за кредитним договором вона отримала у банку не 35000 дол. США, як було погоджено у п. 7.1 кредитного договору, а 40250 дол. США, що відповідно безпідставно збільшувало розмір її боргу. В якості погашення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року вона внесла 467891,00 грн., що за курсом купівлі доларів США в КБ «ПриватБанк» на 04.03.2019 року становило 17524 дол. США. Про сплату заборгованості вона повідомила банк листом від 05.03.2019 року, а нотаріус повідомленням № 28/02-23 від 07.03.2019 року.

Зазначає, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором припинилося виконанням проведеним належним чином, іпотека квартири АДРЕСА_1 також є припиненою. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Проте на час звернення до суду з даною позовною заявою відповідач не звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Капітули Г.Д. з заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, позивач просив визнати іпотечний договір від 04.09.2007 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., реєстровий № 2127, за умовами якого вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 припиненим, знявши накладені заборони та скасувавши запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 5628085 від 08.09.2007 року та запис у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 5628086 від 08.09.2007 року та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки від 04.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за № 2127.

Знято заборону відчуження нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку № 5628086 від 08.09.2007 року та з Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження № 5628085 від 08.09.2007 року, тип обтяження заборона на нерухоме майно.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов неправильних висновків, що основне зобов`язання за кредитним договором виконане боржником та є припиненим; суд не врахував постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у справі № 308/2789/16, в якій вказано, що банком апеляційному суду надано новий розрахунок суми боргу, з якого слідує, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом станом на 23.06.2018 року складає 23 956,39 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором, яке було забезпечене іпотекою виконане і є припиненим, а тому наявні підстави для задоволення позову.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що 03.09.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 35000 дол. США на строк з 03.09.2007 року по 02.09.2037 року включно.

Сторонами договору погоджено, що погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів в період з 05 по 10 число кожного місяця у сумі 378,51 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» 04.09.2007 року укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 2127, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із посвідченням вказаного договору іпотеки, приватним нотаріусом Капітула Г.Д. 08.09.2007 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження відносно квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 заборона на нерухоме майно (реєстраційний номер 5628085) та у Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження іпотека (реєстраційний номер 5628086).

Також матеріалами встановлено, що 18.03.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_1 з позовом дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2016 року у справі № 308/2789/16-ц позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року у розмірі 32634,20 дол. США (що за курсом НБУ станом на 18.12.2015 рік складає 766251,01 грн.) та судовий збір у розмірі 11493,77 грн.

25.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсною зміну відсоткової ставки, зобов`язання вчинити певні дії, розірвання договору

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року у справі № 201/14866/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок платежів за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», з 06.12.2011 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12 % річних), в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що позов ОСОБА_1 був поданий у зв`язку з подачею до неї позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, з якого їй стало відомо про збільшення банком відсоткової ставки за договором з 12% річних на 20,16% річних.

Згідно ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 29.05.2017 року провадження у справі № 308/2789/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній спраі № 201/14866/16-ц.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.09.2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року у справі № 201/14866/16-ц залишено без змін.

17.01.2019 року Закарпатський апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору ухвалив постанову, згідно якої апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2016 року скасував, та у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору відмовив.

У вказаній постанові апеляційний суд вказав, що виконуючи рішення Жовтневого районного суду від 23.02.2018 року щодо перерахунку платежів за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року з 06.11.2011 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12 % річних) ПАТ КБ «ПриватБанк» надав апеляційному суду новий розрахунок суми боргу, з якого слідує, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом станом на 23.06.2018 року складає 23956,39 дол. США.

Водночас позов було подано до суду першої інстанції 18.03.2016 року, а позивач просив стягнути заборгованість, що виникла станом на 18.12.2015 року. З нового розрахунку заборгованості по кредиту слідує, що станом на 11.12.2015 року відповідачці ОСОБА_1 було нараховано тільки заборгованість за процентами в розмірі 35,01 дол. США та заборгованість за комісією в розмірі 14 дол. США. Іншої заборгованості станом на день пред`явлення даного позову у відповідачки не було.

Постановою Верховного Суду від 05.02.2021 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, постанову Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року залишено без змін.

05.03.2019 року ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором внесено на депозит нотаріуса 467891,00 грн., що підтверджується квитанцією № 3 від 05.03.2019 року, виданою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. та квитанцією № 10807937 АТ «Акцент Банк» про зарахування вказаної суми на депозит нотаріуса.

Про внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року на депозит нотаріуса Павлище Е.А. повідомила АТ КБ «ПриватБанк» листом від 05.03.2019 року, а нотаріус повідомленням № 28/02-23 від 07.03.2019 року.

05.03.2019 року ОСОБА_1 на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» надісла заяву, згідно якої вона просила звернутися до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д, з відповідною заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки нею, після отримання її уповноваженим представником 08.02.2019 року постанови Закарпатського апеляційного суду, у повному обсязі та достроково повністю погашено заборгованість за кредитним договором, що була обрахована ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 18.12.2015 року.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч.1,ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Правила припинення зобов`язання передбачені в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України), переданням відступного (ст.600 ЦК України), зарахуванням (ст.601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України), прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України), неможливістю виконання (ст.607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст.ст. 608,609 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку»(Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. (ч.5 ст.3 Закону)

Відповідно до ст.4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Тобто із виникненням іпотеки на законних підставах виникає обтяження нерухомого майна іпотекою, яке підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених норм права та положень Закону свідчить про те, що іпотека як забезпечувальне зобов`язання є похідним від основного зобов`язання, за загальним правилом виникає з моменту проведення її державної реєстрації у Державному реєстрі прав та є дійсною до моменту припинення основного зобов`язання у встановленому законом порядку, зокрема, виконанням, проведеним належним чином, або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на момент укладення Іпотечного договору, обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Згідно з ч.5 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Частиною 3 ст. 44 цього Закону передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч.3 ст. 17 Закону «Про іпотеку»).

Згідно з п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, згідно з яким припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Матеріалами справи, в тому числі і витребуваною судом апеляційної інстанції справою №308/2789/16-ц, доведено, що 10.03.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено до ОСОБА_1 позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № MKMOGL00000249 від 03.09.2007 року (справа №308/2789/16-ц), і з вказаної дати 10.03.2016 року у АТ КБ «ПриватБанк» припинилося право нараховувати відсотки визначені договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року у справі № 201/14866/16-ц, яке набрало законної сили встановлено, що з 06.12.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 20,16% та зобов`язано його з цієї дати здійснити перерахунок платежів з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12 % річних),

Виконуючи дане рішення суду щодо перерахунку платежів за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надав новий розрахунок суми боргу, в якому вказав, що загальний залишок заборгованості за договором станом на 23.06.2018 року складає 23 956, 39 доларів США.

З даного розрахунку вбачається, що банк після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення кредиту (10.03.2016 року), продовжував неправомірно нараховувати відсотки за кредитним договором. Разом з тим, залишок за тілом кредиту становить 17 434,84 доларів США.

З дослідженого розрахунку заборгованості за договором № MKMOGL00000249 станом на 23.05.2018 року, наданого ПриватБанком у справі №308/2789/16-ц, встановлено, що станом на 16.03.2016 року заборгованість ОСОБА_1 становила 17481,08 залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 64.09 дол. США загальний залишок заборгованості за процентами, який станом на 05.04.2016 року був погашений.

Після пред`явлення до позивачки позову вона продовжувала погашати заборгованість за кредитним договором та як встановлено у рахунок сплати процентів до 05.10.2016 року сплатила АТ КБ «ПриватБанк» 1081,50 дол. США.

Згідно вказаного розрахунку загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 23.05.2018 року становив 17434,84 дол. США.

Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у справі № 308/2789/16 в якій вказано, що згідно нового розрахунку суми боргу загальний залишок заборгованості за наданим кредитом станом на 23.06.2018 року складає 23 956,39 доларів США, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з вказано розрахунку, така виникла внаслідок неправомірного нарахування процентів за договором після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості за договором, натомість залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), становив: станом на 16.03.2016 року - 17481,08 дол. США., станом на 23.05.2018 року - 17434,84 дол. США.

Позивачем внесено на депозитний рахунок нотаріуса суму в розмірі 467891,00 грн. що згідно курсу обміну валют в КБ «ПриватБанк» станом на 04.03.2019 року за курсом купівлі 26,70 становить 17524,00 дол. США, а згідно курсу продажу 26,95 17361 дол. США

Згідно вимог ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі:1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання;2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Судом першої інстанції правильно встановлено,що внесення грошових коштів належних кредитору у депозит нотаріуса є належним виконанням, оскільки позивачка була позбавлена можливості внести кошти за договором на рахунок кредитора і змушена була вносити кошти на депозит нотаріуса, при цьому позивачка понесла додаткові витрати у розмірі 9358,00грн. за послуги нотаріуса та 1000 грн. на сплату комісії банку, що підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що зобов`язання за кредитним договором позивачкою виконано належним чином, а тому є припиненим, що є підставою припинення іпотеки за іпотечним договором. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 711/4556/16-ц, провадження N 14-88цс19 (пункти 54, 68-70) зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З врахуванням наведеного судом першої інстанції обґрунтовано визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки та знято заборону відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Окрім, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ч.1-3 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства;при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб;не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Матеріалами справи доведено, що позивачка добросовісно виконувала свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, натомість відповідач (банк)неодноразово допускав порушення умов договору. Зокрема, неправомірно з 06.11.2011 року збільшив відсоткову ставку за договором, внаслідок чого виникла збільшена заборгованість за договором, а позивачка змушена була здійснювати захист своїх прав у судовому порядку та доводити неправомірність дій банку. Після пред`явленя до позивачки позову про дострокове стягнення заборгованості за договором, відповідач неправомірно продовжував нараховувати відсотки за укладеним договором, тим самим знову створив наявність збільшеної заборгованості позивачки перед банком. В подальшому, при намірі позивачки достроково погасити всю заборгованість за кредитним договором в порядку встановленому договором, відповідач відмовився прийняти виконання зобов`язання за договором, внаслідок чого позивачка змушена була вносити грошові кошти на депозит нотаріуса і у зв`язку з цим понесла значні додаткові витрати у розмірі 9358,00грн. за послуги нотаріуса та 1000 грн. на сплату комісії банку.

Наведені дії відповідача не відповідають загальними засадами цивільного законодавства: справедливості, добросовісності, розумності, та є зловживанням правом відповідача, внаслідок чого на позивача споживача, як слабшу сторону договору, накладено невиправданий тягар доведення в судовому порядку правомірності своїх дій щодо виконання умов договору.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно і обґрунтовано частково задовольнив заявлений позов. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 червня 2023 року .

Головуючий:

Судді: