ЄУ № 2-4721/2010
Провадження №6/712/170/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ТОВ «НІКО-ТАЙС» звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою, в якій просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн згідно договору №03-04-2023/27 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 03 квітня 2023 року.

У обґрунтування заяви зазначає, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2023 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) у справі №2-4721/10 під час примусового виконання заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.07.2010.

Заявник посилається на акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), згідно якого ним було сплачено 6 000,00 грн.

Сторони до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином.

Заявник просив заяву розглянути без його участі.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового засідання технічним засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши заяву ТОВ «Компанії «НІКО-ТАЙС», суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Як вбачається зі ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу;

Як вбачається з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України суд, як орган державної влади, управнений здійснювати свої повноваження виключно на підставі, в межах та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Наразі, питання розподілу судових витрат в межах цивільного судочинства врегульовано приписами Цивільного процесуального кодексу України:

- за змістом ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрат и на професійну правничу допомогу, питання про можливість розподілу яких йдеться в даному випадку;

- загальне правило про порядок розподілу таких витрат приведене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, узалежнене алгоритмом розподілу від результатів розгляду позовних вимог, тобто від вирішення справи по суті, що кореспондується з п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст.265 цього Кодексу;

- відповідно до ч. 3 ст. 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду;

- ст. 142 ЦПК України, водночас, передбачає спеціальні застереження щодо можливості розподілу судових витрат й у разі завершення провадження ухвалою суду про його закриття чи залишення позову без розгляду; спеціальний припис відносно розподілу судових витрат при постановленні ухвали суду передбачено і ст.ст. 451, 452 ЦПК України відносно результатів розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного/приватного виконавця у перебігу здійснення судового контролю за виконанням судових рішень;

- наразі положення ст. ст. 55 та 442 ЦПК України, які були застосовані судом при розгляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про заміну у виконавчому провадженні стягувача, не передбачають спеціальних застережень (на відміну від згадуваних положень ст.ст.142, 452 ЦПК України) про розподіл судових витрат за результатами розгляду питання про процесуальне правонаступництво, що у світлі загальних вимог ч. 2 ст. 258 та ст.260 ЦПК України однозначно вказують про те, що судом не має вирішуватися питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаної з розглядом заяви про заміну сторони стягувача.

Суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося із заявою про покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому статтями 133, 134, 137, 141 ЦПК України, які натомість не підлягають застосуванню до процедури заміни сторони стягувача як такої, що не являє собою розгляд справи по суті.

Суд наголошує, що положення Цивільного процесуального кодексу не містять спеціальної норми, яка б передбачала покладення судових витрат на сторону (позивача чи відповідача) у разі заміни сторони у виконавчому провадженні на стадії виконання рішення суду.

Заявник також посилається у поданій заяві на ст.270 ЦПК України. Однак, необхідність прийняття додаткового рішення за змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України вимагає законодавчо встановленої необхідності вирішення питання про судові витрати в рішенні (основному), яке (вирішення) не відбулося. Між тим, такої необхідності не існувало і на момент постановлення ухвали суду від 06.06.2023 (по суті заяви про заміну сторони стягувача) та не могло існувати в силу наведених норм процесуального законодавства, що унеможливлює і ухвалення такого додаткового рішення.

Суд також зазначає, що заміна сторони стягувача обумовлюється виключно вчиненням відповідного правочину між первісним та новим кредитором щодо передачі права вимоги, що не пов`язується з жодними діями відповідача, які б стосувалися безпосередньо нового кредитора. З огляду на це, намагання останнього покласти на відповідача необов`язкові та невідворотні витрати за відсутності відповідної процесуальної підстави їх розподілу фактично перетворює такі витрати на позадоговірну штрафну санкцію для боржника за вчинену без його участі цесію.

Зважаючи на основні засади цивільного судочинства, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, відсутність правової норми, яка б передбачала порядок розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу) у разі звернення особи із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, та прийняття за результатами розгляду відповідного судового рішення, покладення таких витрат на іншу сторону - відповідача призведе до порушення основних засад цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 258, 260, 270 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення суддею.

Суддя: О.С. Стеценко