Справа № 299/4617/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Сливка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2022 року, ухвалене головуючою суддею Бак М.Д., у справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування страхової виплати в порядку регресу

встановив:

22.09.2021 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось у суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 101211,60 грн.

Позов мотивовано тим, що 08.05.2018 року о 19 годині 00 хвилин на автодорозі Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_1 , керуючи легковим автотранспортом марки Фольксваген TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «DAF XF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.11.2018 року, винесеною у справі № 299/2752/18, ОСОБА_1 визнано винуватим у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

ТзОВ «Національна логістична компанія» повідомила Моторно (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та надала необхідні документи. Відповідно до звіту № 706 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «DAF XF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 424152,18 грн, ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 209640,12 грн. Вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 60187,54 грн.

У зв`язку з тим, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, то МТСБУ здійснило регламентну виплату ТзОВ «Національна логістична компанія» в сумі 100000,00 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на проведення експертизи та встановлення розміру матеріального збитку в сумі 1211,60 грн. Отже, загальний розмір витрат позивача становить 101211,60 грн.

ОСОБА_1 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду в порядку регресу. МТСБУ надіслало ОСОБА_1 претензію з приводу добровільного відшкодування шкоди, проте шкоду таким не відшкодовано.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ не довело обставин пред`явленого позову в частині настання ДТП та винуватості ОСОБА_1 у її настанні. Відомості про ДТП, які наявні в повідомленні про ДТП та заяві ТзОВ «Національна логістична компанія» не є достатніми для встановлення обставин у відповідній частині.

Заперечуючи висновки рішення суду першої інстанції, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу в якій просить апеляційний суд скасувати таке та постановити нове судове рішення про задоволення позову. Таке рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим, оскільки судом було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права і неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи. Суд першої інстанції замість вирішення спору по суті заявлених вимог та притягнення до цивільно-правової відповідальності винної особи вирішив проявити «надмірний формалізм» до наданих доказів, які повністю відповідають нормам Закону та в такий спосіб захистити особу, яка керувала незабезпеченим транспортним засобом від відповідальності.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання, колегія суддів встановила, що МТСБУ було повідомлено про час та місце судового засідання під час встановлення з`єднання в режимі відеоконференції 28.02.2023, яка не відбулась. ОСОБА_1 повідомлений 17.03.2023 про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Від сторін не надходило на адресу апеляційного суду заяв чи клопотань про відкладення даного судового засідання.

За приписами статей 43, 44 ЦПК України, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду першої інстанції не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку колегії суддів щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, а обставини справи судом першої інстанції встановлено у повному обсязі, то на підставі приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У ході апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що 16.05.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна логістична компанія» звернулося до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням від 11.05.2018 року про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 08.05.2018 року о 18 годині 30 хвилин на 767 км автодороги Київ-Чоп за участю автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Крім того, ТОВ «Національна логістична компанія» подала до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву від 11.05.2018 року про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

27.12.2018 року позивач виплатив ТОВ «Національна логістична компанія» страхове відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 100000,00 грн.

Наведені обставини підтверджено такими доказами:

1) копією повідомлення ТОВ «Національна логістична компанія» про дорожньо-транспортну пригоду від 11.05.2018 року з додатками (а.с. 6-9);

2) копією заяви ТОВ «Національна логістична компанія» від 11.05.2018 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України з додатком (а.с. 34-36);

3) копією довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України від 18.12.2018 року № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с. 37);

4) копією наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 27.12.2018 року № 11992 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ТОВ «Національна логістична компанія» (а.с. 38);

5) копією платіжного доручення № 1015037 від 27.12.2018 року, виданого АТ «Укрексімбанк», про сплату Моторним (транспортним) страховим бюро України на користь ТОВ «Національна логістична компанія» 100000,00 грн згідно наказу від 27.12.2018 року № 11992 (а.с. 41).

Копією постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.11.2018 року, постановленої у справі № 299/2752/18 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви не надано доказів настання дорожньо-транспортної пригоди та винуватості ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступних мотивів.

Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, ( абзац другий пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття цього права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема їх захист.

За матеріалами справи ОСОБА_1 використовував легковий автомобіль марки Фольксваген TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , але цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована договором обов`язкового страхування/страховим сертифікатом «зелена карта».

За цієї обставини починають діяти вимоги підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом абзацу другого пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Дослідивши та оцінивши зміст постанови Виноградівського районного суду від 07.11.2018 року, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України (виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху) та в його діях наявні ознаки правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП. Судом визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Але провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

У звіті № 706 від 27 червня 2018 року про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових запчастин, ФОП ОСОБА_2 дійшов висновків, що ринкова вартість автомобіля марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року виготовлення, пошкодженого при ДТП 08.05.2018 року до настання пошкоджень становила 209640,12 гривень.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року виготовлення, пошкодженого при ДТП 08.05.2018 року до настання пошкоджень становить 424152,18 гривні без урахування ПДВ.

Коефіцієнт фізичного зносу складових запчастин, що підлягають заміні в даному випадку приймається рівним 0,70.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових запчастин, які підлягають заміні на автомобілі марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року виготовлення, пошкодженого при ДТП 08.05.2018 року до настання пошкоджень становить 149455,58 гривень без урахування ПДВ.

Згідно наказу МТСБУ за № 11992 від 27.12.2018 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ТЗОВ Національна логістична компанія, наказано фінансовому управлінню сплатити на рахунок ТзОВ Національна логістична компанія суму 100 000,00 гривень.

Відповідно до платіжного доручення № 1015037 від 27.12.2018 р. здійснено МТСБУ виплату ТзОВ Національна логістична компанія суми 100 000,00 гривень.

Бухгалтерією МТСБУ здійснено до сплати розрахунок № 337 від 27.06.2018 до якого увійшла послуга ФОП ОСОБА_2 по складанню авто-товарознавчого дослідження; огляд ТЗ із фото-фіксацією; складання протоколу огляду; складання звіту по визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових запчастин 900,00 грн.; складання калькуляції вартості відновлювального ремонту 150,00 грн.; виклик зацікавлених сторін на місце огляду 161,60 грн., а всього на суму 1211,60 гривень.

Відповідно до платіжного доручення № 1013973 від 19.11.2018 р. здійснено МТСБУ виплату ФОП ОСОБА_2 суми 1211,60 гривень за надані послуги.

Тож, приймаючи до уваги наведені докази у сукупності з вимогами частини п`ять статті 1187 ЦК України, ОСОБА_1 як особа, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану ним шкоду, так-як не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до приписів підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Отож, МТСБУ на підставі приписів підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 та підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» скористалось своїм правом на звернення з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування сплаченої страхової виплати, тому заявлені такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно вважав, що МТСБУ не надало належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження заявленого позову.

Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право МТСБУ у спірних правовідносинах є порушеним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є підставними та підлягають задоволенню.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасування з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

При зверненні до суду із позовом, сплачено суму 2 270,00 грн, судового збору. За подання апеляційної скарги, сплачено суму 3 405,00 грн, судового збору. А всього МТСБУ сплачено судового збору у розмірі 5 675,00 (2270,00+3405,00) гривень.

Оскільки заявлений МТСБУ позов апеляційний суд задовольнив у цілому, то сплачений судовий збір у розмірі 5 675,00 гривень підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь МТСБУ.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України, задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2022 року скасувати та постановити у даній справі постанову про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України, , юридична адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, (для листування: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 10, офіс 2) заподіяну шкоду в порядку регресу у розмірі 101.211,60 гривень у відшкодування страхової виплати, та 5.675,00 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 червня 2023 року.

Головуючий :

Судді :