Номер провадження 2-о/754/559/23
У Х В А Л А

25 грудня 2023 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду м.Києва Скрипка О.І., розглянувши питання відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, про встановлення факту залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із зазначеною заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт того, що він був залучений до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 06.04.1987 року по 06.05.1987 року та з 29.06.1987 року по 07.07.1987 року.

Заявник вважає, що він, як особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією аварії на ЧАЕС має право на встановлення статусу інваліда війни, так як приймав участь у ліквідації таких наслідків у складі невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР.

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що у відкритті провадження належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є особою з інвалідністю, його захворювання пов`язані з виконанням ним обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заявник звернувся до Управління соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, на яку листом від 30.10.2023 року № 10225-10225/К-172-225 Управління зазначило про недостатність поданих документів.

Так, порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 та 6 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання набуття особами статусу інваліда війни та отримання ними відповідного посвідчення врегульовано діючим законодавством, а тому вимоги про встановлення фактів залучення осіб до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не підлягають розгляду і вирішенню судами.

Пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок набуття статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни), в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить його належність до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

У постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 зазначено, що «за змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства. Вимоги заявників як у цій справі, так і у справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ними певного соціально-правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявників з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. […] В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову. […] Верховний Суд виходить з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань».

В порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тому в окремому провадженні не може бути встановлений факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни.

Фактично між заявником та Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаний з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Отже, якщо б ОСОБА_1 оскаржив таке рішення Управління, то за предметом та можливими правовими наслідками цей спір міг існувати у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Відтак, не підлягають розгляду судами заяви про встановлення фактів належності осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни тощо.

Вважаючи безпідставною відмову Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, заявник наділений правом оскаржити таке рішення Управління до відповідного адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови Управління та оцінка доказів залучення ОСОБА_1 до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду судом.

З урахуванням наведеного, аналізуючи вищевикладене, вважаю, що у відкритті провадження за даною заявою належить відмовити. Відповідно до ч.3 ст.186 ЦПК України матеріали заяви підлягають поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 315, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, про встановлення факту залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Матеріали заяви з додатками до неї повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: