Провадження № 2/761/8060/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого - судді Сіромашенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в спрощеному позовному провадженні (без виклику сторін) в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києваз даним позовом в якому просить стягнути з відповідача безпідставні отримані грошові кошти в розмірі 9833,37 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 9833,37 грн., судовий збір в розмірі 1073,60 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною від 15.12.2021 було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 16876 виданого 16.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 27269,92 грн

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 винесено постанови:

від 21.12.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою зобов`язано ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 30496,91 грн, (з яких: 27269,92 грн - борг на користь стягувача, 2726,99 грн - основна винагорода на користь приватного виконавця, 500,00 грн - витрати виконавчого провадження);

від 21.12.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою зобов`язано Міський спортивно-технічний клуб «Дніпро» Товариства сприяння обороні України здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 30496,91 грн, (з яких: 27269,92 грн - борг на користь стягувача, 2726,99 грн - основна винагорода на користь приватного виконавця, 500,00 грн - витрати виконавчого провадження). Стягнення відбувались з заробітної плати позивача.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2022 по справі № 203/967/22, яке набрало законної сили 15.10.2022, визнано виконавчий напис № 16876 від 16.11.2021, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з повідомленням приватного виконавця Русецької О.О. від 27.12.2022 кошти у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 розподілені наступним чином, зокрема: повернення авансового внеску на користь ТОВ «Вердикт Капітал» - 200,00 грн.; борг за виконавчим документом на користь ТОВ «Вердикт Капітал» - 9633,37 грн. До повідомлення додані платіжні інструкції на суму 9833,37 грн., яка перерахована приватним виконавцем на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал».

08.05.2023 на адресу ТОВ «Вердикт Капітал» було надіслано претензію про добровільне відшкодування грошових коштів в сумі 9833,37 грн. (200,00 грн. + 9633,37 грн.), які отримані без достатньої підстави.

Листом від 26.05.2023 за вих. № 8158 ТОВ «Вердикт Капітал» відмовило в поверненні вказаної грошової суми.

За захистом своїх прав позивач звернувся до суду.

Крім цього, позивач вважає, що безпідставним стягненням з нього грошових коштів йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі безпідставно стягнутих коштів в 9833,37 грн. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків. Зокрема, безпідставні стягнення на користь відповідача з заробітної плати позивача відбувались в період оголошення в Україні воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, строк дії якого продовжений на день звернення до суду. Він та його родина були позбавлені можливості на достатнє матеріальне забезпечення для вирішення побутових питань. Такі обставини додавали йому додаткового душевного болю. Відмова відповідача в добровільному поверненні безпідставно набутих коштів підтверджує його цинічні наміри володіти, користуватися та розпоряджатися його грошовими коштами без законних підстав для цього, а також зухвале ставлення до вимог чинного законодавства.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 23.06.2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику) сторін.

17.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих грошових коштів на його підставі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач зазначає на те, що лише відомості приватного виконавця можуть бути підтвердженням дійсної суми стягнення із заробітної плати позивача. Завдання моральної шкоди відповідач вважає не обґрунтованим та недоведеним, жодного доказу на підтвердження цієї вимоги не надав. Також позивачем до матеріалів справи не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу.

27.10.2023 від представника позивач надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив н безпідставність доводів відповідача, вказав на те, що сума яку просить позивач стягнути повність підтверджується матеріалами справи та була перерахована відповідачу, правова допомога співмірна зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а також звернув увагу на те, що заперечення проти стягнення правничої допомоги у відзиві не є клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу. Моральну шкоду вважає понесеною, її відсутність відповідачем не спростовано.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 16876 від 16.11.2021 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 26 769,92 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 7 119,80 грн., заборгованість за процентами та комісією - 19 650,12 грн. Загальна сума - 27 269,92 грн. Строк, за який проводилось стягнення - період з 29.01.2019 по 27.10.2021.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 15.12.2021 за вказаним виконавчим написом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2022 по справі № 203/967/22, яке набрало законної сили 15.10.2022, визнано виконавчий напис № 16876 від 16.11.2021, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, таким, що не підлягає виконанню.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни від 22.05.2023 закінчено виконавче провадження, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2022 по справі № 203/967/22 виконавчий напис № 16876 від 16.11.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. щодо розподілу коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 станом на 27.12.2012 з моменту відкриття виконавчого провадження на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в загальному розмірі 11096,70 грн, з яких 200,00 грн. - повернення авансового внеску, отримувач ТОВ «Вердикт Капітал»; 300, 00 грн. - витрати виконавчого провадження, отримувач ПВ Русецька О.О.; 9633,37 грн - борг за виконавчим документом, отримувач ТОВ «Вердикт Капітал»; 963,33 грн - основна винагорода приватного виконавця, отримувач ПВ Русецька О.О.

Таким чином, судом встановлено, що з позивача на користь відповідач у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 стягнуто грошові кошти в розмірі 9833,27 грн, з яких 9633,37 грн - борг за виконавчим документом, 200,00 грн. - повернення авансового внеску.

Суд не приймає до уваги довідку від 13.10.2023 № 1-3180 ТОВ «Вердикт Капітал» про зарахування на рахунки відповідача від позивача 9633,37 грн, оскільки вона складена відповідачем та не є безперечним доказом, який би підтверджував надходження на рахунок відповідача від ОСОБА_1 грошових коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Крім цього, в своїх запереченнях відповідач зазначив, що лише відомості приватного виконавця можуть бути підтвердженням дійсної суми стягнення із заробітної плати позивача.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 у справі №910/22442/16.

Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису № 16876 від 16.11.2021 таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» було безпідставним. Рішення суду від 14.09.2022 набрало законної сили 15.10.2022.

Разом з цим, судом встановлено, що з позивача у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 здійснено відрахування на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 9833,27 грн, з яких 9633,37 грн - борг за виконавчим документом, 200,00 грн. - повернення авансового внеску.

З огляду на вказане, з позивача на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в розмірі 9833,27 грн, які підлягають поверненню позивачу.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивач моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Позивач зазначив, що він через безпідставне стягнення з нього грошових коштів він зазнав душевних страждань, моральних переживань, порушились його нормальні життєві зв`язки, він не міг в достатній мірі забезпечувати сім`ю в періодд військового стану в Украіні.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та керуючись принципом розумності, справедливості.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо завдання йому моральної шкоди, зокрема документів, які б підтверджували його страждання, та причинно-наслідкового зв`язку між ними та вищевказаними подіями, крім цього не надано доказів, щодо перебування на його утриманні членів сім`ї, через що суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правничої допомоги від № 02-06/23 від 02.06.2023 надавав адвокат Щепілов О.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2989 від 25.07.2019, ордеру серії ВІ №1148719.

Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Шляховим С.В. надано акт про прийняття-передачі наданих послуг від 09.06.20023, відповідно до якого адвокат надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання правничої допомоги від № 02-06/23 від 02.06.2023, а клієнт прийняв послуги, вартість послуг становить 2000,00 грн., сплачених відповідно до квитанції №09/06 від 09.06.2023.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності складання процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень є реально понесеними та співмірними, що не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивач підлягає стягненню 1073, 60 грн судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1167, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 5, 13, 81, 141, 223, 258-259, 268, 272-273, 354-353 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» (, адреса знаходження: м.Київ, вул.Кудрявський узвіз, 5-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 ) безпідставно набуті кошти в розмірі 9833,37 грн., судовий збір в розмірі 1073,60 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., всього стягнути 12906 (дванадцять тисяч дев`ятсот шість) гривень 97копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: