Справа № 640/3170/18
УХВАЛА

"28" червня 2023 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., ознайомившись зі змістом заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Андрія Олександровича про перегляд заочного рішення за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

05.06.2023 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко А.О. із заявою, в якій просить суд визнати поважними причини пропуску та поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2018, скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2018, та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування поважності пропуску строку на подачу такої заяви посилається на те, що про розгляд даної справи в суді 23.05.2018 відповідач не повідомлялась належним чином, а про заочне рішення дізнався представник лише 11.05.2023 після ознайомлення з матеріалами справи. З вимогами позивача також не погоджується, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Ознайомившись із заявою про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду, суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаної заяви слід відмовити, а заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2018 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 69416,62 грн., та судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до пунктів 6,7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частинами 1 та 2 ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

У поданій заяві зазначено, що про прийняте рішення суду від 23.05.2018 представник відповідача дізнався тільки після ознайомлення з матеріалами справи 11.05.2023, судову повістку на 23.05.2018 відповідач не отримувала.

Суд вважає необґрунтованими такі твердження з огляду на таке.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2018 відкрито спрощене провадження по вказаній справі, та копію даної ухвали разом з позовною заявою спрямовано на адресу відповідача, які вона особисто отримала поштовими засобами зв`язку 12.04.2018 (а.с. 48), та в судове засідання не з`явилась, у зв`язку з чим судове засідання відкладено до 23.05.2018, про яке відповідачка також повідомлялась за адресою її місцеперебування, та 23.05.2018 Київським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення по справі, копію якого відповідач отримала поштовими засобами зв`язку 06.06.2018 (а.с. 55).

Тому, у суду відсутні підстави вважати, що про заочне рішення останній стало відомо лише 11.05.2023.

Таким чином, відповідачка достовірно знаючи, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала вказана справа, не здійснював жодних дій та не виявляла жодного інтересу для отримання інформації, не цікавилась ходом справи та результатами судових засідань, починаючи з 2018 року.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Враховуючи те, що заявником пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а заява про поновлення строку не містить жодних поважних причин пропуску цього строку, беручи до уваги дату ухвалення рішення, відсутність будь-якого інтересу щодо справи впродовж значного періоду з боку відповідача, виходячи з принципу правової визначеності, суд доходить висновку, що в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ч.2 ст.126 ЦПК України, а також враховуючи те, що заявнику відмовлено в поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, суд вважає за необхідне заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.126,127,284 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Лисенка А.О. про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 23.05.2018 у справі №640/3170/18 за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенко Андрія Олександровича про перегляд заочного рішення за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що рішення може бути оскаржено в загальному порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28 червня 2023 року.

Суддя Г.А. ЗУБ