Справа №443/1461/21
Провадження №2/443/33/23
РІШЕННЯ

іменем України

19 червня 2023 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

представника відповідача адвоката Лешеги В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - територіальна громада села Нове Село в особі Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право на 2/3 частини земельної частки (паю) на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №134781/808 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №142 від 19.03.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 250.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №134781/808 від 25.04.1997 року. Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради №470 від 23.12.2020 року ОСОБА_6 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в АДРЕСА_1 . Від імені ОСОБА_6 виконавчий комітет Облазницької сільської ради заповіт не посвідчував. На день смерті і на день смерті з ОСОБА_6 були зареєстровані згідно будинкової книги: дружина - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_7 . ОСОБА_6 заповіту не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Зазначає, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , окрім ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , була дочка покійного ОСОБА_2 . ОСОБА_5 , ОСОБА_7 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки проживали разом із ним на час смерті, займалися його похоронами, вступили у володіння спадковим майном, що належало померлому. ОСОБА_2 також прийняла спадщину після смерті свого батька, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Таким чином ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 прийняли спадщину в рівних частинах, однак юридично спадкові права не оформили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, увійшло право на 1/3 частину земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті свого батька, проте не оформив спадкових прав. Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №102 від 11.03.2021 року, ОСОБА_7 проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_7 у виконкомі ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_7 проживала та була зареєстрована матір - ОСОБА_5 . ОСОБА_7 заповіту не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Стверджує, що ОСОБА_7 власної сім`ї не мав та єдиним спадкоємцем першої черги спадкуванням за законом після його смерті була його матір - ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_5 постійно проживала із сином на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважалася такою, що її прийняла, проте юридично не оформила. Таким чином, ОСОБА_5 , фактично прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 , володіла правом на 2/3 частини земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на 2/3 частини земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 3.66 умовних кадастрових гектари, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 . Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №465 від 18.12.2020 року, ОСОБА_5 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала одна в АДРЕСА_1 . Від імені ОСОБА_5 секретарем виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради посвідчено заповіт від 25.09.2020 року за №111 в її користь. Вона у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , що стало підставою для реєстрації спадкової справи №57/2021.

14.07.2021 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно права на земельну ділянку (пай), однак постановою нотаріуса їй було відмовлено. Причиною відмови стала відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Облазницької сільської ради, що належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла але не оформила своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

22.10.2021 року відповідачем - ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення, мотивуючи тим, що позивачка просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної частки (паю) на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай). При цьому зазначає, що після смерті ОСОБА_8 , окрім його дружини - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , спадкоємцем була також вона. Позивачка також зазначає про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частину земельного паю, та оскільки померлий проживав у с.Нове Село разом із свою матір`ю ОСОБА_5 і не залишав заповіту, а тому матір успадкувала його 1/3 частину. Також позивач зазначає, що інших спадкоємців після його смерті не було. Однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 був одружений з ОСОБА_3 та в них був спільний син ОСОБА_4 , які всі разом проживали у м.Львів. ОСОБА_7 працював у м.Львові на воєнному заводі та інколи приїздив у село, щоб посадити город, та раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли знаходився у селі. Похованням ОСОБА_7 займалася дружина, а також працівники заводу, які приїздили на похорон.

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його син ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_10 та матір ОСОБА_11 , а тому позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення.

Ухвалою від 23.11.2021 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача, в строк до 15 грудня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №57/2021, яка була заведена Жидачівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

13.12.2021 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №57/2021, яка була заведена Жидачівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19.01.2022 року відповідачем - ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.01.2022 року зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_2 .

14.02.2022 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справу в якості співвідповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалою від 14.12.2022 року відмовлено в об`єднанні в одне провадження справи №443/300/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Гніздичівська селищна рада Стрийського району Львівської областіпро визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом із справою №443/1461/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа територіальна громада с.Нове Село в особі Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою від 02.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, з підстав викладених в позовній заяві. Просять позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лешега В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з пістав викладених у відзиві на позовну заяву. Просить позов задоволити частково.

Відровідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не з`явилися, не подали відзиву, клопотання про проведення судового засідання без їх участі не надходило, не повідомили суд про причину неявки, хоча належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідачів неповажною та вважає, що справу можливо слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи - Гніздичівської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника, заперечень щодо вимог заявника не мають.

Заслухавши вступне слово сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №2 від 27.04.2021 року, 17.02.1951 року у виконавчому комітеті Облазницькій сільській раді Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.10).

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання, яка видана Гніздичівською селищною радою №3 від 04.01.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.02.1998 року по теперішній час (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Облазницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 11.01.2001 року (а.с.11)

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №134781/808 від 25.04.1997 року (а.с.21).

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради №470 від 23.12.2020 року ОСОБА_6 до дня своєї смерті, що наступила 11.01.2001 року проживав в АДРЕСА_1 . Від імені ОСОБА_6 виконавчий комітет Облазницької сільської ради заповіт не посвідчував. На день смерті з ОСОБА_6 були зареєстровані згідно будинкової книги: дружина - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Оскільки заповіту ОСОБА_6 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , окрім ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , була також дочка покійного ОСОБА_2 , що сторонами по справі не заперечується.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , вступили у володіння спадковим майном, що належало померлому, що сторонами визнається

Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 прийняли спадщину в рівних частинах, зокрема право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №134781/808 від 25.04.1997 року, однак юридично спадкові права не оформили, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №64531224 від 27.04.2021 року (а.с.13), де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Нове Село, Жидачівського району Львівської області помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , виданим Облазницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 04.06.2019 року (а.с.14,).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої, увійшло право на 1/3 частину земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті свого батька, проте не оформив спадкових прав.

Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №102 від 11.03.2021 року, ОСОБА_7 постійно був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_7 у виконкомі ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_7 була зареєстрована згідно по господарської книги мати - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Оскільки ОСОБА_7 заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , 29.04.1993 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Львівської міської ради народних депутатів зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.38).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.39).

Як вбачається із копії паспортів громадянина України, виданих на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , то останні зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 (а.с.37 на звороті, 40 на звороті).

Допитана, як свідок позивачка ОСОБА_1 , в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 та мав сина - ОСОБА_9 , які проживали у м.Львів. ОСОБА_7 працював у м.Львові на заводі, однак на кожні вихідні приїздив у село до мами, де готував їсти, прав одяг. З дружиною він жив погано, однак синові він, як отримував зарплату допомагав грошима. Його дружина та син не їздили до нього в село. У Львові він проживав у гуртожитку, де проживала його дружина та син.

На запитання свого представника відповіла, що після виходу на пенсію, приблизно за рік до своєї смерті ОСОБА_7 проживав постійно в селі та не їздив до Львова. Похованням ОСОБА_7 займалася вона та її чоловік, дружина та син приїжджали на його похорон.

Згідно ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що ОСОБА_7 був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , та протягом тривалого часу проживав разом із дружиною та сином у м.Львові, оскільки працював на роботі, що сторонами визнається.

За приписом ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

(Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц).

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 3.21 ч.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги за законом не відмовлялася від спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, судом встановлено, що окрім ОСОБА_5 , спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 були також його дружина - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4 , оскільки останні не відмовлялися від неї, проте юридично не оформили своїх спадкових прав, що підтверджується витягом з спадкового реєстру №66361083 від 10.09.2021 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 , виданим Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області від 14.12.2020 року (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на 1/3 частину земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 3.66 умовних кадастрових гектари, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 .

За життя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради тазареєстрований в реєстрі за № 11 згідно якого остання заповіла все своє майно ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №465 від 18.12.2020 року, ОСОБА_5 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала одна в АДРЕСА_1 . Від імені ОСОБА_5 у виконкомі посвідчено заповіт, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований (а.с.18).

Судом також встановлено, що крім позивачки, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 не було.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).

ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №57/2021, що також підтверджується довідкою завідувача Жидачівської ДНК Матусека В.В. №166/02-14 від 22.04.2021 року (а.с.20).

Як видно із матеріалів спадкової справи №57/2021, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 зверталася тільки позивачка (а.с.1 матеріалів спадкової справи №57/2021).

24.09.2021 року ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , що складається із житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.144 матеріалів спадкової справи №57/2021), а також земельних ділянок площею 1.8366 га та 1.2784 га призначеної для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, які розташовані на території Облазницької сільської ради, Стрийського району Львівської області (а.с.147, 150 матеріалів спадкової справи №57/2021) .

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою державного нотаріуса Жидачівської ДНК Матусеком В.В. №273/02-31 від 14.07.2021, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала чоловікові ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, і є спадковим майном (а.с.23).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригінал Сертифіката на право на земельну частку пай на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у неї відсутній, що відповідачами не заперечується.

Доказом того, що покійний ОСОБА_6 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №134781/808 від 25.04.1997 р., реєстраційний номер 250, площа земельної ділянки - 3,66 умовних кадастрових гектарів, підстава для видачі сертифікатів: розпорядження голови Жидачівської РДА від 19.03.1997р. №142, є довідка Відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.04.2021 року (а.с.21).

Станом на теперішній час відомості про реєстрацію вищезгаданої земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за юридичними та фізичними особами та рішення щодо передачі її у власність чи користування у Віддід у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відсутні.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Облазницької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Одночасно, суд критично оцінює покази ОСОБА_1 , з огляду на розбіжності у її показах щодо часу та місця проживання ОСОБА_7 , та вважає такі недостатніми для встановлення дійсних обставини справи, а саме щодо місця постійного проживання ОСОБА_7 на момент смерті.

Також, сама по собі довідка Гніздичівської селищної ради №102 від 11.03.2021, яка видана після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , зважаючи на заперечення представником відповідача вказаної обставини, а також перебування ОСОБА_7 на момент смерті у шлюбі із ОСОБА_3 , на переконання суду не може в достатній мірі підтверджувати факт постійного проживання ОСОБА_7 на момент смерті разом із своєю мамою.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема те, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями першої черги за законом були також дружина та син померлого, дотримуючись засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що є правові підстави для часткового задоволення позову, а саме визнання за позивачкою в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину земельної частки (паю) на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №134781/808 від 25.04.1997 року, яку остання фактично успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6 , оскільки саме в цій частині позовні вимоги є доведеними достовірними та достатніми доказами.

В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право власності на 1/3 частину земельної частки (паю) на території Облазницької сільської ради, площею 3,66 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №134781/808 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №142 від 19.03.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за №250.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 червня 2023 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка