Провадження № 22-ц/801/1365/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 рокуСправа № 127/11555/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу): ОСОБА_1 ,

відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, правонаступником якого є Пенсійний фонд України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2023 року про закриття провадження у справі, постановлену у складі судді Ан О. В. у м. Вінниця, дата складення повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення, -

в с т а н о в и в :

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, про стягнення заробітної плати, у якому висував вимогу:

- зобов`язати УВД ФСС України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі не більше середньомісячної заробітної плати 19 485, 45 грн, але не менше посадового окладу 10 070 грн,

- виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 56 - 57).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2023 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Пенсійний фонд України (а. с. 75).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2023 року задоволено клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу право звернення з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду (а. с. 86 87).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач про справі Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а позивач ОСОБА_1 в період з 02.01.2018 по 18.04.2023 обіймав посаду заступника начальника юридичного відділу УВД ФСС України у Вінницькій області, відтак спір виник в момент перебування публічного службовця на посаді та пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір є публічно правовим та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які регулюють питання юрисдикції, суд не врахував, що відповідач виступає у цих правовідносинах як роботодавець у трудових відносинах, предметом спору є стягнення заробітної плати, спір виник щодо порушення Управлінням вимог Положення № 52, яке не є нормою публічного права, оскільки регулює оплату праці виключно працівників Фонду і на державних службовців не поширюється, а посада позивача не відносилась до посад державної служби, він не проходив конкурс на зайняття посади, не складав присяги, не мав рангу. Вважає, що ця справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

26.06.2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який слід залишити без розгляду (ч.2 ст. 126 ЦПКУ), оскільки він поданий по закінченню строку для подання відзиву, встановленого судом: ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05.06.2023 року було відкрито апеляційне провадження та надано строк для подачі відзиву у 5-денний строк з дня отримання цієї ухвали (а.с. 110), копія ухвали була направлена на офіційну електронну адресу відповідача, зазначену ним самим, та доставлена 05.06.2023 року (а.с.111-112), відтак строк для подання відзиву (з урахуванням того, що його закінчення припадало на вихідний), закінчився 12 червня 2023 року, а відзив подано 26.06.2023, клопотання про поновлення строку для подання відзиву відповідачем не заявлено. Окрім того, всупереч вимог частини 4 статті 360 ЦПКУ, до відзиву на надано доказів надсилання копій відзиву іншим учасника справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання підсудності спорів, що виникають із трудових відносин, зокрема розмежування між цивільною та адміністративною юрисдикцією (наприклад, Постанови Великої Палати від 06.02.2019 у справі № 146/885/17-ц від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17 , від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 523/4139/17, від 28 листопада.2018 року у справі № 559/321/16-ц).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Пунктом 1, 2, ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

За ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

При наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В справі яка розглядається, ОСОБА_1 , звертаючись із цим позовом, просить зобов`язати УВД ФСС України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань в розмірі не більше середньомісячної заробітної плати 19 485, 45 грн, але не менше посадового окладу 10 070 грн, виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, оскільки позивач не погоджується з невиплатою йому при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань та наполягає на виплаті середнього заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Апеляційним судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 (а. с. 12 - 13) вбачається, що він не був державним службовцем, посада, з якої його було звільнено, не відноситься до державної служби. ОСОБА_1 не складав Присягу державного службовця, і йому не присвоювався ранг державного службовця.

Тобто, така посада не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не навів мотивів прийнятого рішення, обмежився цитування норм цивільного процесуального Кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що заміна відповідача по справі (Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області) його правонаступником (Пенсійним фондом України) не впливає на визначення юрисдикційної підсудності цього спору, оскільки визначальним тут є те, що відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах по відношенню до працівника, який не є публічним службовцем, а відтак спір, що є предметом розгляду даної справи, не пов`язаний пов`язані з проходженням, публічної служби та відноситься до цивільної юрисдикції.

Отже, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, статті 379 ЦПК, підставою для скасування судових рішень суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За наведених обставин ухвала суду першої інстанції про закриття провадження не може вважатись законною й обґрунтованою, тому відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2023 року про закриття провадження у справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 29 червня 2023 року.