Справа №487/7292/21
Провадження № 22-ц/812/698/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану

адвокатом Хлівицькою Оксаною Вікторівною

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2023 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Темніковою А.О., дата складання повного тексту не зазначена, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що позивачу на підставі договору дарування від 03 листопада 2020 року серія НМН №081085 на праві приватної власності належить частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Попередньою власницею вищезазначеної частки в праві власності на домоволодіння була мати позивача - ОСОБА_3 .

У червні 2016 року мати позивача - ОСОБА_3 , будучи власницею вищезазначеної частки в праві власності на домоволодіння, зареєструвала в частці домоволодіння ОСОБА_2 . Підставою для даної реєстрації став договір позички від 24 травня 2016 року серія НВТ №226441, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М.

За умовами договору позички позикодавець передає безоплатно користувачу, а користувач приймає від позичкодавця 9/100 часток в праві власності до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , для користування протягом строку встановленого цим договором. Даний договір укладався строком на два роки і одинадцять місяців, був дійсним до 24 квітня 2019 року. Оскільки договір позики закінчив свою дію 24 квітня 2019 року, відповідач втратив право користування на 9/100 часток даного домоволодіння та був зобов`язаний повернути їх.

Вказує, що ОСОБА_2 не проживає у спірному домоволодіння з моменту припинення строку дії договору позички та не бере участі у витратах на утримання домоволодіння, але самостійно не знявся з реєстрації, що порушує права позивача. Відповідач знайомий матері позивача, родичем позивачу з матір`ю не є, тісного спілкування з ними у відповідача ніколи не було.

Враховуючи вищевикладене, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування на 9/100 часток у праві власності на домоволодіння за АДРЕСА_1 , та дозволити зняття з реєстрації місця проживання.

08 травня 2023 року відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Заводським районним судом міста Миколаєва справи №487/307/23, провадження №2/487/1300/23, за його позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу та визнання права власності на частку у спірному домоволодінні.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2023 року зупинено провадження по даній цивільній справі №487/7292/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до набрання законної сили рішенням у справі №487/307/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості, яка перебуває в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва.

Постановляючи ухвалу суду першої інстанції вказав, що об`єктивно неможливим є розгляд справи №487/7292/21 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до набрання законної сили рішенням у справі №487/307/23 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості, враховуючи, що між вказаними справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені у справі №487/307/23, будуть мати преюдиційне значення для справи №487/7292/21. Рішення суду у справі №487/307/23 встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі №487/7292/21, зібрані докази по якій не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, у зв`язку з чим провадження по справі №487/7292/21 підлягає зупиненню до набрання законної сили рішенням по справі №487/307/23.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з зазначеною ухвалою, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог процесуального права, а тому просив про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, вказував, що судом фактично не визначено обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суд взагалі не встановив у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі.

На його думку, матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вказує, що відсутні підстави щодо об`єктивної неможливості розгляду цивільної справи №487/7292/21, неможливості встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 487/307/23, суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справі №487/7292/21.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до винесення рішення судом у цивільній справі №487/307/23.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Сторони про розгляд справи апеляційним судом повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на, зокрема, ухвалу суду про зупинення провадження у справі (як у даному випадку), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з об`єктивної неможливості розгляду справи №487/7292/21 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до набрання законної сили рішенням у справі №487/307/23 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості, враховуючи, що між вказаним справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені у справі №487/307/23, будуть мати преюдиційне значення для справи №487/7292/21, рішення суду у справі №487/307/23 встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі №487/7292/21, зібрані докази по якій не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, у зв`язку з чим провадження по справі №487/7292/21 підлягає зупиненню до набрання законної сили рішенням по справі №487/307/23.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду".

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 03 листопада 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського натурального округу Горбуровим К.Є. він є власником 53/200 часток домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських та побутових споруд та будівель( а.с.19-20).

Як новий власник пред`явив до ОСОБА_2 вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він з 04 квітня 2019 року ( з моменту припинення дії договору позички) не проживає за вказаною адресою.

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа №487/307/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку домоволодіння.

Вищезазначений позов обґрунтовано тим, що з лютого 2012 року та до липня 2020 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, разом вели домашнє господарство. У 2013 року вони придбали на ім`я відповідача ОСОБА_3 43/200 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 за 35 000 доларів США, у 2014 році придбали на ім`я відповідача ОСОБА_3 9/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 за 5 000 доларів США, у 2017 році придбали на ім`я відповідача ОСОБА_3 35/200 часток вищевказаного домоволодіння за 9 000 доларів США. Загалом частки придбаного майна складають 96/200 (48/100). Відповідач відмовляється надавати позивачу частку у спільному сумісному майні, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

Матеріали справи №487/7292/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Наведені в заявленому клопотанні доводи відповідача, на думку колегія суддів, не свідчать про неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Також судом не обґрунтовано, у чому саме полягає матеріально-правовий зв`язок між справою №487/307/23 та цивільною справою у якій зупинено провадження, тобто не мотивував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи, та в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у даній справі.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №487/307/23, суд першої інстанції має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №487/7292/21.

Крім того, як свідчать матеріали справи, що розглядається, предметом спору є вимога власника нерухомого майна про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Предметом позову у справі №487/307/23, яку розглядає Заводський районний суд м. Миколаєва, є вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про становлення факту спільного проживання та визнання права власності.

Зважаючи на викладене, встановлення такого факту та визнання права власності, не свідчить про неможливість розгляду цієї справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 ЦК України.

За такого, наявність у суді справи №487/307/23 в межах якої розглядається питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку домоволодіння, не може бути перешкодою для розгляду цієї справи, де предметом позову є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, тому є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про зупинення провадження в цій справі.

Колегія суддів наголошує, що згідно сталої практики Верховного Суду, зупинення провадження є виключною мірою, оскільки зупинення справи призводить до порушення прав учасників справи, зокрема, на розумні строки розгляду справи, а тому зупинення провадження може бути лише у разі об`єктивної неможливості самостійно вирішити спір за відсутності доказів чи обставин, що встановлені в іншій справі.

З огляду на доводи учасників справи та матеріали наявні у справі, колегія судді вважає, що підстав для зупинення провадження у справі немає через відсутність обов`язкових умов для достатності зупинення провадження у справі передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Наряду з цим, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ( справа № 487/7292/21) у жовтні 2021 року. Провадження у справі відкрито 23 жовтня 2021 року, а наступною ухвалою цього ж суду від 31 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку домоволодіння справа №487/307/23 звернувся до суду 13 січня 2023 року, провадження у справі відкрито 13 квітня 2023 року.

Заява про зупинення провадження з підстав пункту 6 статті 251 ЦПК України подана ОСОБА_2 08 травня 2023 року.

Частиною 3 статті 210 ЦПК України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється лише з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини 1 статті 251 та пунктами 1-3 частини 1 статті 252 цього Кодексу.

Тобто, наведеною нормою передбачений вичерпний перелік підстав для зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи по суті, і підстава, визначена у пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, у вказаному переліку відсутня. Провадження у цивільній справі на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України може бути зупинено лише до початку розгляду справи по суті.

Крім того, розумність строків розгляду справи згідно статті 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Тобто, зупинення провадження по даній справі призведе до порушення строків розгляду справи по суті, передбачених частина 2 статті 210 ЦПК України.

Діючим цивільним процесуальним законодавством визначені вичерпні підстави зупинення провадження по справі, розгляд якої призначено по суті, а саме у випадках, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 251 та пунктами 1-3 частини 1 статті 252 ЦПК України.

Оскаржувана ухвала не містить посилання на зазначені вимоги Цивільного процесуального законодавства, а тому підстави для зупинення провадження по справі №487/7292/21 відсутні.

Отже, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, на зазначені обставини уваги не звернув, своїх висновків щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не вмотивував, зупинив провадження у справі з порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає до скасування із направленням справи для продовження розгляду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 379, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Хлівицькою Оксаною Вікторівною - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 29 червня 2023 року.