Справа № 347/841/23
Провадження № 22-ц/4808/1251/23
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Гудяк Х.М.

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 , адвоката Юрчук С.В., третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Кіцулою Ю.С. 08 серпня 2023 року, повний текст якого виготовлено 14 серпня 2023 року,

в с т а н о в и в:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що проживає в АДРЕСА_1 .

Згідно рішення суду, їй належить 1/2 домоволодіння за вказаною адресою. По сусідству з нею, а саме по АДРЕСА_2 , проживає відповідач ОСОБА_3 . Також в даному господарстві постійно проживає її син ОСОБА_4 , з яким сім`я позивача тривалий час має неприязні відносини. Домогосподарство по АДРЕСА_1 отримано у власність ОСОБА_3 в шахрайський спосіб, оскільки їй добре було відомо, що перший власник даного домогосподарства ОСОБА_5 , який подарував дане домогосподарство відповідачу, заволодів ним на підставі нікчемної довіреності, яка була підписана недієздатною особою ОСОБА_6 .

З приводу нікчемності довіреності існує судове рішення, яким встановлено даний факт. Однак на підставі вказаної довіреності було посвідчено договори дарування житлового будинку №1224 від 16.07.1996 року та земельної ділянки №1227-Д від 16.07.1996 року, предметом вказаних договорів був житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку.

Відповідачці ОСОБА_3 було добре відомо, що вказане нерухоме майно було одержано ОСОБА_5 в шахрайський спосіб на підставі фіктивних документів. Після того, як ОСОБА_3 стала власником даного будинковолодіння почала здійснювати перебудову та реконструкцію даного домогосподарства без жодних відповідних дозволів, внаслідок чого повністю було перенесено дві господарські будівлі під самі вікна будинковолодіння позивача. Також було побудовано вбиральню приблизно на відстані 5 м від вікна будинковолодіння позивача.

Також позивач стверджує, що син відповідачки ОСОБА_4 на території свого господарства навіз купу непотребу, будівельного сміття, битої цегли, піску та каміння і це все створює перешкоди ОСОБА_1 в проживанні в її будинку, в належних умовах, та в нормальному навколишньому середовищі.

З приводу таких дій, позивач ОСОБА_1 зверталася до голови Кутської ОТГ. За результатами обстеження комісією домогосподарства було рекомендовано звернутися до суду за вирішенням вказаних питань.

Такі неправомірні та незаконні дії відповідачки та її сина негативно впливають на стан здоров`я ОСОБА_1 , вона позбавлена можливості дихати свіжим повітрям, завдають їй моральних страждань та матеріальної шкоди.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила:

- винести додаткову ухвалу, якою зобов`язати ОСОБА_3 терміново забрати увесь непотріб, сміття, та відходи з під вікон її спальні, а також забрати ванну з фекаліями;

- визнати недійсними договори дарування земельної ділянки площею 0,28 га в АДРЕСА_1 та будівель, що були отримані ОСОБА_7 в дар від недієздатної ОСОБА_6 за довіреністю №84;

- визнати недійсними договори дарування земельної ділянки площею 0, 28 га АДРЕСА_1 та будівель, що були отримані ОСОБА_3 від ОСОБА_7 ;

- визнати перебудову будівель, які отримала в дар ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 та будівель незаконною та нікчемною;

- зобов`язати ОСОБА_3 повернути позивачу її паркан та старе місце і в такий спосіб повернути 0,08 га земельної ділянки, яка була незаконно привласнена ОСОБА_3 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 50 000 гривень матеріальної шкоди та 450 000 гривень моральної шкоди (а.с.1-7).

Рішенням Косівського районного суду від 08 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.135-138).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якому посилається на незаконність рішення суду.

Вказує, що рішенням Косівського районного суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи про визнання недійсними договорів дарування та зобов`язання вчинити дії.

Земельна ділянка в розмірі 0,28 га та споруди, що знаходились на ній спочатку були подаровані опікуну ОСОБА_8 недієздатної ОСОБА_6 за довіреністю, яка була підписана цією ж недієздатною особою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана недієздатною ще рішенням Косівського районного суду ще ц 1990 року справа №2-328). ОСОБА_5 одразу ж передаровує цю земельну ділянку і споруди на ній ОСОБА_3 , якій було добре відомо, що ці всі договори є нікчемними.

В подальшому відповідачкою ОСОБА_3 зруйнувано всі старі споруди та побудовано нові під її вікна (позивачки), насипано всякого непотребу, зроблено сміттєзвалище, тому вона змушена звернутись до суду за захистом конституційних прав.

Суд помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження, оскільки дана справа не є малозначною та не відповідає критеріям справ, які підлягають розгляду в такому порядку.

Також у розгляді даної справи суддею порушено принцип неупередженості, а поведінка судді вказує на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом дотримання процесуальних прав і свобод сторони позивача.

Просить рішення суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції (а.с.149-154).

ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що в 2013 році Косівським районним архітектором надано відповідь депутату Косівської РДА чоловіку позивачки та третій особі в даній справі ОСОБА_2 на його депутатське звернення, де вказано що всі її дії по будівництві законні та відповідають законодавству України. Нею отримано всі витяги та дозволи по будівництву в АДРЕСА_2 .

Слід врахувати, що рішенням від 05 грудня 2017 року Івано-Франківським апеляційним судом відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним будівництва господарських споруд, заборону проведення зварювальних робіт, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю.

Станом на 1996 рік власником житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 був її батько ОСОБА_9 . Ще за життя батько не мав претензій щодо земельної ділянки та до сусідів ОСОБА_10 (Мазуриків), які на той час проживали по сусідству по АДРЕСА_2 в колгоспному дворі та користувались земельною ділянкою розміром 0,28 га. Після передачі у приватну власність даної земельної ділянки та після смерті ОСОБА_6 , яка померла в 2000 році, спадкоємцями являється тільки один член колгоспного двору ОСОБА_11 1972 року народження.

ОСОБА_1 не може бути позивачем по даній справі, оскільки вона ніяких родинних стосунків немає з ОСОБА_6 . Законні права та інтереси не були порушені жодним чином, тому станом на 1996 рік вона у власності в АДРЕСА_2 ніякої земельної ділянки та житлового будинку не мала.

Просить рішення суду залишити без змін (а.с.179-182).

У судове засідання не з`явилися відповідачка ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 , про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності відповідачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 ,.

Вислухавши доповідь судді, представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 , адвоката Юрчук С.В., третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з недоведеності позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування від 16.07.1996 року та договору дарування від 01.09.2004 року ОСОБА_1 , констатуючи той факт, що ОСОБА_1 та третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 вже неодноразово зверталися до суду з відповідними позовами, зокрема щодо визнання недійсними договорів дарування, а також державних актів на земельні ділянки, про що в матеріалах справи містяться відповідні рішення судів (а.с. 36-42, 48 -58). Також, і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зверталися щодо неправомірності проведення будівельних та зварювальних робіт відповідачами, про, що в матеріалах справи також містяться відповідні судові рішення.

З такими висновками суду не в повній мірі погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Встановлено, що у вересні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подавався позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_12 про визнання незаконним будівництва господарських споруд, заборону проведення зварювальних робіт, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (Справа 347/1494/16).

Предметом спору був договір дарування земельної ділянки від 16 липня 1996 року, укладений між ОСОБА_6 , від імені якої діяв на підставі посвідченого Старокутською сільською радою народних депутатів від 22 травня 1996 року доручення за реєстровим №84 ОСОБА_13 , та ОСОБА_5 .. Відповідно до його умов ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,28 га, що знаходиться в с. Старі Кути Косівського району та перебуває у віданні Старокутської сільської ради. Земельна ділянка належить дарителю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого Старокутською сільською радою 3 квітня 1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №1073.

В подальшому 1 вересня 2004 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки. Згідно п. 1 цього договору даритель подарував житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 та земельні ділянки площею 2801 кв.м., що знаходяться в с. Старі Кути, Косівського району. Земельні ділянки, що відчужуються за цим договором, належать довірителю на підставі Державних актів на право приватної власності на землю ІФ №096413, ІФ №096412, виданих Старокутською сільською радою 7 квітня 2004 року, на підставі договору дарування від 16 липня 1996 року за реєстром№1227-Д (а.с.171 т.1).

В справі №347/1494/16 позов в цій частині мотивовано тим, що ОСОБА_6 рішенням Косівського районного суду від 14 червня 1990 року визнано недієздатною. Відповідно рішенням цього ж суду від 17 січня 2017 року визнано незаконними дії секретаря Старокутської сільської ради щодо посвідчення 22 травня 1996 року доручення за реєстровим №84 від імені ОСОБА_6 на представництво її інтересів ОСОБА_13 .

За наслідками розгляду справи №347/1494/16 рішенням Апеляційного суду Івано-Франківського апеляційного суду від 05 грудня, яке набрало законної сили, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Косівського районного суду від 14 серпня 2017 року в частині позовних вимог про заборону проведення зварювальних робіт, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_12 про заборону проведення зварювальних робіт, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов до висновку, що вирішуючи даний спір суд, всупереч вимог ст. ст. 10, 33 ЦПК України не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі та не залучив їх до участі у справі, оскільки розгляд даної справи також пов`язаний з вирішенням питання про права та обовязки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . Однак, суд першої інстанції питання про залучення їх до участі в справі не вирішував (а.с.48-51).

У березні 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання вищевказаних недійсними договорів дарування та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-7).

Ухвалою суду від 31.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

За клопотанням ОСОБА_4 (а.с.34) та ОСОБА_2 (а.с.72) ухвалою суду від 08.05.2023 року залучено до участі у розгляді справи як третіх осіб ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 (а.с.74).

Жодних клопотань про залучення співвідповідачів ОСОБА_11 та ОСОБА_13 позивачкою не заявлено, як і не заявлено до них жодних позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 171/1858/15-ц (провадження № 61-2612св18), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що «відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зазначено, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Оскільки розгляд даної справи також пов`язаний з вирішенням питання про прав та обов`язків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 і ці обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, але про залучення цих осіб позивачем не ставилось питання (не заявлялось клопотань протягом розгляду справи) і суд першої інстанції питання про залучення їх до участі в справі не вирішував, а у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження залучати співвідповідачів у справу, тому у задоволенні позову слід відмовити, а рішення Косівського районного суду від 08 серпня 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги не мають значення, оскільки у справу не залучені усі особи, які мають відповідати за позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 08 серпня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.