Справа № 521/7335/23
Провадження 2/521/219/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Філімончук М.О.,

за участі представників сторін:

відповідача-2 Андріянової О.В.,

відповідача-3 Білоус Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна через відповідні органи державної влади: Національна поліція України, Одеська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Одеській області в особі відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 до Держави Україна через відповідні органи державної влади, діями яких заподіяно шкоду: Управління патрульної поліції в Одеській області, Малиновська окружна прокуратура міста Одеси, Головне управління Національної поліції в Одеській області, про стягнення шкоди, яка нанесена незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

За клопотанням представника ОСОБА_1 про заміну неналежних відповідачів у цивільній справі, ухвалою суду, від 17 травня 2022 року, було замінено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , неналежного відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області на Національну поліцію України та неналежного відповідача Малиновську окружну прокуратуру міста Одеси на Одеську обласну прокуратуру (а.с.176-177 т.1).

Також, за клопотанням сторони відповідача, було 15.03.2023р. залучено в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (а.с.66-67 т.2).

Позов обґрунтований наступними обставинами.

24 квітня 2020 р. в м. Одесі по вул. Крайня, 12 патрульними поліцейськими було вилучено автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

На думку позиавача, патрульні поліцейські без достатніх підстав вважали, що нібито номер кузова, зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , не співпадає з номером, який у наявності на кузові автомобілю: НОМЕР_3 , тобто, в номері, який є у наявності на кузові, за версією слідчого, відсутні чотири літери JT4J.

За даним фактом слідчим Хмельницького ВП Малиновського ВП м. Одеси ГУ НП. в Одеській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000476 та розпочато кримінальне провадження.

Слідчий звернувся до слідчого судді Малиновського районного судум. Одеси із клопотанням про арешт майна - автомобілю «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 . Клопотання було обґрунтовано тим, що номер кузова, зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , не співпадає з номером, який у наявності на кузові автомобілю: НОМЕР_3 , тобто, в номері, який є у наявності на кузові, за версією слідчого, відсутні чотири літери JT4J.

30 квітня 2020 р. слідчий суддя Старіков О.О. ухвалив задовольнити клопотання слідчого по справі № 521/6583/20, провадження № І-кс/521/2194/20, наклавши арешт на автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , заборонивши власнику ОСОБА_1 розпоряджатися ним, обмеживши користування, а саме, керування ним.

Під час розгляду цього клопотання, позивачем до суду було надано копію свідоцтва про реєстрацію автомобілю, фотозображення номеру, який нанесено на рамі автомобілю та було звернуто увагу на те, що у свідоцтві зазначено два номери кузова: НОМЕР_2 та НОМЕР_4 .

Саме цей номер і знаходиться на рамі автомобілю: НОМЕР_4 .

Тому, позивач вважає, що були відсутні будь-які підстави для затримання автомобілю, і відповідно, відсутні підстави для обмеження у праві користування автомобілем.

25 травня 2020 р. слідчий закрила кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із відсутністю в діях невстановлених осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

30 червня 2020 р. слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси Непорада О. М. розглянувши клопотання представника позивачки про скасування арешту зазначеного автомобілю, закрив провадження у зв`язку із тим. що таке клопотання має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

24 вересня 2020 р. Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 до Малиновського ВП м. Одеси ГУ НП в Одеській області, усунув їй перешкоди у користуванні власністю, шляхом скасування арешту на автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , яким власнику ОСОБА_1 заборонено розпорядження ним, а саме, керування, накладеного слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси Старіковим О. О. ухвалою, від 30 квітня 2020 р., по справі № 521/6583/20).

Вказане рішення набрало законної сили 09 листопада 2020 р.

Таким чином, з 23 квітня по 09 листопада 2020 р., як вказала позивач, вона була протиправно позбавлена права користування власним автомобілем.

Незаконними були дії таких правоохоронних органів: патрульної поліції, працівники якої завідомо безпідставно затримали автомобіль; слідчого відділу Хмельницького ВП Малиновського ВП м. Одеси ГУ НП в Одеській області, слідча якого звернулась до суду із клопотанням про арешт автомобілю із поміщенням на штрафмайданчик; прокуратури м. Одеси, прокурор якої підтримував завідомо безпідставне клопотання.

На думку позиавача, незаконними діями правоохоронних органів позивачці нанесено моральну шкоду у вигляді позбавлення права користування власним автомобілем протягом більш ніж п`ять місяців. Внаслідок чого позивач була вимушена користуватись загальноміським транспортом, що вимагало змінити звичайний спосіб життя на незручний. До скасування зазначеного арешту власник була зобов`язана виконувати заборону слідчого судді та відмовитись від користування своїм автомобілем, оскільки за умисне невиконання судового рішення передбачена кримінальна відповідальність. Без скасування накладеного слідчим суддею арешту власник не має права користуватися належним їй майном, що порушує ст. 1 Першого Додаткового протоколу до Конвенції - «право на мирне володіння майном» та збільшує розмір майнової і моральної шкоди, нанесеної незаконними діями органів досудового слідства та суду, яку на думку позивача, має відшкодувати держава в особі казначейства.

Навмисне невиконання ухвали суду про заборону позивачу керування автомобілем до скасування такої заборони тягне кримінальну відповідальність.

Таким чином, на думку позиавача, наявність арешту на зазначений автомобіль за ініціативою слідчого створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання автомобілем.

Розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 20 000 грн.

Встановлюючи такий розмір компенсації, позивачка виходила з принципів розумності, достатності та справедливості. При цьому, позивачка вказала, що вона не використовує стягнення такої суми як безпідставне збагачення.

Посилаючись ст. 23 ЦК України, позивачка вказала, що Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розмір відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майново шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З урахуванням вказаного, позивач просила стягнути за рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 20000,00 грн. та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі - 20000,00 грн. (а.с.1-4)

Відповідач -1, Національна поліція України, надав до суду відзив, в якому вказав про таке.

Предметом позову в цій справі є стягнення на користь позивачки 40 000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів

досудового розслідування, прокуратури і суду, а також витрат на правову допомогу, яка надавалась позивачці у рамках кримінального провадження № 0000476.

Також, представником цього відповідача вказано, що в якості підстав позову, позивач посилається на положення статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду», від 01.12.1994 № 266/fH-BP та вважає, що незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, виразилися: у незаконних діях працівників патрульної поліції УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції, які, на думку позивачки, незаконно затримали належний їй автомобіль; у незаконних діях працівників органу досудового розслідування Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції міста Одеси ГУНП в Одеській області, які, на думку позивачки, незаконно звернулися з клопотанням про арешт з забороною користування ним; у незаконних діях працівників Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Одеської обласної прокуратури, які, на думку позивачки, незаконно підтримали клопотання про арешт з забороною користування автомобілем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам цей відповідач вважає, що слід виходити з того, що Національна поліція України не є належним відповідачем.

Посилаючись на норми статті 48 ЦПК України, цим відповідачем вказано, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних

правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді.

З позовної заяви вбачається, що у даній справі позивач, з урахуванням клопотання про заміну відповідачів, визначив відповідачами Державу України в особі: Національної поліції України (якою замінено УПП в Одеській області ДПП, ГУНП в Одеській області) та Одеську обласну прокуратуру.

Представник цього відповідача вважає, що Національна поліції України (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108578) не є належним відповідачем у даній справі з огляду на наступне. Національною поліцією України та її посадовими особами не затримувався транспортний засіб, Національна поліція України та її посадові особи не є стороною обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000476, в рамках якого вилучався та арештовувався належний позивачці транспортний засіб.

На думку представника цього відповідача, в частині надання оцінки правомірності дій

праціівників патрульної поліції УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції. які, затримали належний позивачці автомобіль, належним відповідачем є Департамент патрульної поліції - ідентифікаційний код юридичної особи - 40108646, який є міжрегіональним територіальним органом національної поліції, утвореним постановою № 730 Кабінету Міністрів України від 16.09.2015, як самостійний орган публічної влади, оскільки УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (відокремленим) підрозділом саме Департаменту патрульної поліції.

Представник цього відповідача вважає, що відсутні встановлені та підтверджені належним чином протиправність (незаконність) дій Національної поліції України, як центрального органу управління поліцією, а також причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та шкодою, а тому на думку цього представника відповідача, у спірних правовідносинах відсутній склад цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення шкоди за статтями 1166, 1173-1174, 1176 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим

позовні вимоги Позивача про стягнення шкоди, вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просив відмовити повністю в задоволенні позову (а.с.32-39 т.2)

Відповідач-2, Одеська обласна прокуратура, надала до суду відзив, в якому вказала про таке.

В позовній заяві відсутні будь-які посилання на обвинувальний вирок суду чи інше судове рішення, в якому, зокрема, встановлено факт незаконності накладення арешту на автомобіль, що належить позивачці.

Так, кримінальне провадження за №0000476 зареєстровано СВ Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області 24.04.2020 року за ст.290 КК України за фактом виявлення поліцейським В131Б1 полку УПП в Одеській області по вул. Крайній, 12 у місті Одесі автомобіля марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , під час огляду якого виявлено неспівпадіння номера кузову/рами транспортного засобу із зазначеним у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та наявним номером на кузові: НОМЕР_5 .

Слідчим СВ Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м.Одесі ГУ НП в Одеській області 23.04.2020 було проведено огляд місця події та одразу внесено відомості до ЄРДР.

З урахуванням того, що транспортний засіб марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 був безпосереднім предметом кримінального правопорушення щодо якого були обґрунтовані сумніви про відповідність номеру кузова свідоцтву, його було вилучено, у відповідності до ч.4 ст. 237 КПК України. З моменту вилучення предмету кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження №0000476 за результатами огляду місця, від 23.04.2020, - транспортного засобу марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 , - останній набув статусу тимчасово вилученого майна щодо якого у слідчого, прокурора виникає обов`язок, згідно вимог ч.5 ст. 171 КПК України звернутись із клопотанням не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна до слідчого судді з метою накладення на нього арешту.

На виконання цих норм, з метою збереження речового доказу, з урахуванням необхідності проведення в подальшому судових експертиз по кримінальному провадженню та перевірки факту наявності чи відсутності події і складу кримінального правопорушення, виконання завдань кримінального провадження, 24.04.2021 слідчий за погодженням із прокурором, звернувся до слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси з клопотанням про арешт транспортного засобу, марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси, від 30.04.2020 №521/6583/20 слідчим суддею частково задоволено зазначене клопотання сторони обвинувачення, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно - транспортний засіб марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 - тільки з забороною розпоряджатись майном та обмеженням користування майном. При цьому, в ухвалі

слідчий суддя визнав правомірним та законним таке втручання в право особи на мирне володіння майном, посилаючись на конвенційні норми та практику ЄСПЛ та додержання «справедливого балансу» між інтересами суспільства, виявленням необхідності виконання завдань кримінального провадження та інтересами конкретної особи.

На підставі цієї ухвали Позивачці повернуто транспортний засіб, при цьому, було обмежено лише право користування ним, оскільки, як зазначено в ухвалі від 30.04.2020, подальше керування транспортним засобом буде суперечити п.31.1 ПДР України, відповідно до вимог яких, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки

дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

В межах кримінального провадження слідчим постановою, від 24.04.2020, було прнзначено судово-технічну експертизу документів за експертною спеціальністю «Дослідження реквізитів документів» та 30.04.2021 судово-трасологічну експертизу за експертною спеціальністю 4.3 «Криміналістичне дослідження транспортних засобів».

За результатами трасологічної експертизи №66 КДТЗ від 21.05.2020, проведеної Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, експертом надано висновок про те, що ідентифікаційний номер еузова НОМЕР_6 та двигуна 2 НОМЕР_7 на досліджуваному автомобілі марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 є первинними та змінам не піддавалися.

Таким чином, отримавши докази відсутності складу кримінального правопорушення, слідчий постановою, від 25.05.2020, закрив кримінальне провадження, на підставі п.2 ч.І ст. 284 КПК України.

ОСОБА_1 підозра не пред`являлася у кримінальному провадженні № 0000476, в якості підозрюваної вона не допитувалася.

На думку цього представника відповідача, з наведеного випливає, що усі слідчі та процесуальні дії, вжиті слідчим в межах кримінального провадження №0000476, у відповідності до

вимог КПК України, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Представник цього відповідача вважає, що у даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, обмежившись наведенням витягів із законодавчих актів та констатації н епідтверджених жодними фактичними обставинами фразами щодо стану позивачки при порушення її права протягом

5 місяців користуватися її майном.

Також, цей представник відповідача вважає, що позивачем не зазначено з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн та якими належними, допустимими і достовірними доказами це підтверджується.

Тому, цей представник відповідача вважає, що, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди відсутні, а тому просив відмовити в задовлоленні позову (а.с.197-207 т.1).

Представник відповідача -3, Головного управління національної поліції в Одеській області, надав до суду відзив, в якому вказав про таке.

У справі за позовом ОСОБА_1 не має будь-яких посилань на обвинувальний вирок суду чи інше судове рішення, в якому встановлено факт незаконності накладення арешту на автомобіль, що належить позивачу. У слідчому відділі Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу

поліції в м, Одесі ГУНП в Одеській області знаходилось матеріали за фактом виявлення поліцейським екіпажем Океан 0204 полку УПП в Одеській області по вул. Крайній, 12 у м. Одесі автомобіля марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , 1969 року народження, під час огляду якого встановлено невідповідність номера кузову/рами транспортного засобу із зазначеним у свідоцтві

про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та наявним номером на кузові: НОМЕР_5 , які було внесена до ЄРДР за № 0000476, від 24.04.2020 року за ст. 290 КК України. Огляд місця події було проведено слідчим СВ Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції 23.04.2020 року, яким було виявлено невідповідність номера кузову/рами транспортного засобу із зазначеним у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та наявним номером на кузові: НОМЕР_5 . Частина 3 ст. 214 КПК України містить обов`язок слідчого внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань невідкладно після завершення огляду місця події та ст.237 КПК України дозволяє слідчому, прокурору проводити огляд місцевості, приміщення, речей та документів, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. При цьому, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Враховуючи, що транспортний засіб марки «Toyota Chaser», державний номер НОМЕР_1 був предметом кримінального правопорушення, відносно якого були обґрунтовані сумніви про відповідність номеру кузова свідоцтву, його було вилучено відповідно до ч. 4 ст. 237 КПК України.

Представник цього відповідача вважає, що сам позивач у позовній заяві визнає факт відсутності чотирьох літер JT4J на кузові транспортного засобу марки «Toyota Chaser», державний номер НОМЕР_1 . З моменту вилучення предмету кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження №0000476 за результатами огляду місця події, а саме: з 23.04.2020 транспортний засіб марки «Toyota Chaser», державний номер НОМЕР_1 . набув статусу тимчасово вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30.04.2020 по справі № 521/6583/20 слідчим суддею частково було задоволено клопотання слідчого про арешт автомобіля, накладено арешт на тимчасово вилучене майно - транспортний засіб марки «Toyota Chaser», державний номер НОМЕР_1 - тільки з забороною розпоряджатись майном та обмеженням користування майном.

При цьому, в ухвалі слідчий суддя визнав правомірним та законним таке втручання в право особи на мирне володіння майном, посилаючись на конвенційні норми та практику ЄСПЛ.

На підставі цієї ухвали Позивачу повернуто транспортний засіб, при цьому, обмежено право користування ним.

З зазначених наведених ним підстав, представник цього відповідача вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 20 тисяч гривень та витрат на правничу допомогу у сумі 20 тисяч гривень не підлягають задоволенн. (а.с.223-233 т.1)

Представник відповідача -4, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, надав до суду відзив, в якому вказав про таке.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач вказує на те, що 24.04.2020 у ОСОБА_1

патрульним поліцейським було вилучено автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 (у зв язку з не співпадінням номеру кузову з даними у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), за фактом чого слідчим Хмельницького ВП Малиновського ВП м.Одеси Головного управління Національної поліції в Одеській області було внесено відомості до ЄРДР за №0000476. Також, 30.04.2020 за результатами розгляду клопотання, слідчим суддею в межах справи №521/6583/20 було обмежено право користування вищевказаним автомобілем ОСОБА_1 , а саме - керування. 25.05.2020 слідчим Василенко Н.В. за результатами проведеного досудового розслідування, на підставі висновку експерта від 21.05.2020 №66 КДТЗ. керуючись п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000476.

Позивач просить суд стягнути на її користь грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди та суми сплаченої у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейськоУкраїни.

Представник цього відповідача вважає, що згідно зі статтею 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням.

Органи Казначейства відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 03.08.2011 №845 покладено повноваження щодо виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення не свідчить, що такі органи мають бути учасниками кожної судової справи де однією з вимог є стягнення коштів з Державного бюджету України.

У такому випадку, стягнення завданої шкоди повинно проаводитись не з Державного бюджету, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіавльному органі ДКСУ (тобто безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

З огляду на зазначене, цей представник відповідача вказав, що позивачем було не належним чином сформульовано порядок відшкодування завданої їй шкоди, а тому, позов на думку цього представника відповідача, не підлягає задоволенню. З урахуванням вказаного, представник цього відповідача, просив в задоволенні позову відмовити. (а.с.86-96 т.2).

В судове засідання, позивач та його представник не прибули, надали заяву до суду про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представники відповідача-1 та відповідача-4 до суду не прибули, але надали відзиви до суду, зміст яких було наведено судом.

Представники відповідача-2, Одеської обласної прокуратури та відповідача-3, Головного управління національної поліції в Одеській області, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що працівник поліції ОСОБА_2 повідомив, що 23.04.2020 о 10.33 він та члени екіпажу «Океан 204» зупинили авто «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , і їм було пред`явлено документи на авто з ознаками підробки (а.с.63-64 т.1).

На підставі цього, слідчим Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській облоасті 23 квітня 2020 р. було оглянуто автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , про що складено протокол огляду автомобіля, в якому вказано, що вилучається вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (а.с.98т.1).

У зв`язку з чим, 23 квітня 2020 р. в м. Одесі по вул. Крайня, 12, патрульними поліцейськими було вилучено автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 . Підставою для вилучення автомобілю стало те, що номер кузова, зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , не співпадає з номером, який у наявності на кузові автомобілю: НОМЕР_3 , тобто, в номері, який є на кузові, відсутні чотири літери JT4J.

Вказане сторонами не заперечується.

За даним фактом слідчим Хмельницького ВП Малиновського ВП м. Одеси ГУ НП в Одеській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000476 та розпочато кримінальне провадження (а.с.97 т.1).

Слідчий звернувся до слідчого судді Малиновського районного судум. Одеси із клопотанням, від 24.04.2020 року, про арешт майна - автомобілю «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 . Клопотання було обґрунтовано тим, що номер кузова, зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , не співпадає з номером, який у наявності на кузові автомобілю: НОМЕР_3 , тобто, в номері, який є у наявності на кузові, за версією слідчого, відсутні чотири літери JT4J (а.с.100 т.1).

Ухвалою суду, від 30 квітня 2020 р. слідчий суддя Старіков О.О. ухвалив задовольнити клопотання слідчого по справі № 521/6583/20, провадження № І-кс/521/2194/20, наклавши арешт на автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , заборонивши власнику ОСОБА_1 розпоряджатися ним, обмеживши користування, а саме, керування ним (а.с.8-11т.1).

Проте, згідно до наданої до позову копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу -автомобілю, у свідоцтві зазначено два номери кузова, рами: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с.6 т.1).

Тобто, вказане говорить про те, що на цьому автомобілі може бути встановлено: або номер кузова, рами: НОМЕР_2 , або НОМЕР_8 .

Саме такий номер кузова, рами НОМЕР_3 і був встановлений на автомобілі (а.с.6 т.1).

Постановою слідчого, від 30.04.2020р., було прнзначено судово-трасологічну експертизу за експертною спеціальністю 4.3 «Криміналістичне дослідження транспортних засобів» (а.с.101 т.1).

За результатами трасологічної експертизи №66 КДТЗ від 21.05.2020, проведеної Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, експертом надано висновок про те, що ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 та двигуна 2 НОМЕР_7 на досліджуваному автомобілі марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 є первинними та змінам не піддавалися (а.с.102-104 т.1).

Отже, як вбачається з наведеного, матеріали справи вказують на те, що у даному випадку встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Однак, постановою, від 25.05.2020, слідчим було закрито кримінальне провадження, на підставі п.2 ч.І ст. 284 КПК України, - у зв`язку із відсутністю в діях невстановлених осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

В постанові слідчого, зокрема, було вказано, що згідно до висновку експерта №224-П, від 15.05.2020, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля, відповідає встановленому зразку, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 та двигуна 2 НОМЕР_7 на досліджуваному автомобілі марки «Toyota Chaser», д/н НОМЕР_1 є первинними та змінам не піддавалися (а.с.12 т.1).

ОСОБА_1 підозра не пред`являлася у кримінальному провадженні № 0000476, в якості підозрюваної вона не допитувалася тому що, як вказують наведені матеріали справи, встановлено було, що відсутня у даному випадку, подія кримінального правопорушення.

Однак, слідчим було закрито кримінальне провадження, на підставі п.2 ч.І ст. 284 КПК України, - у зв`язку із відсутністю в діях невстановлених осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Крім того, арешт, накладений 30 квітня 2020 р. на автомобіль позивачки, ухвалою слідчого судді Старікова О.О. ні до закритття кримінального провадження, ні після його закриття, ні слідчим, ні слідчим суддею Старіковим О.О. не було знято. Не було знято арешту з автомобіля і прокурором, який підтримував у суді клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Між тим, згідно до ч. 3 ет. 174 К1ІК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Однак, цього своєчасно вказаними представниками правоохоронних органів, зроблено не було, тобто, позивачці наведеними діями представників правоохоронних органів, було створено проблемну ситуацію.

У зв`язку з чим, позивачка вимушена була звертатись за послугами адвоката.

Адвокат позивачки звернувся з клопотанням про зняття арешту з автомобіля позивачки, в рамках кримінального провадження, за яким було накладено арешт на вказаний автомобіль (а.с.13 т.1).

Проте, 30 червня 2020р. слідчий суддя Малиновського районного суду м.Одеси Непорада О. М., розглянувши клопотання представника позивачки про скасування арешту з зазначеного автомобілю, вказав, що всупереч вимогам ч. 3 ет. 174 К1ІК України, одночасно із винесенням постанови про закриття кримінального провадження не було вирішено питання про скасування арешту майна, а, в свою чергу, слідчий суддя не наділений відповідними повноваженнями у межах уже закритого кримінального провадження та, враховуючи те. що припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, то вирішення питання про доцільність скасування такого арешту може бути вирішено тепер лише судом цивільної юрисдикції, у відповідності до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, а тому слідчий суддя Непорада О. М., закрив провадження у справі. (а.с.13 т.1).

У зв`язку з чим, позивачка знову вимушена була скористатись послугами адвоката, було підготовлено позов про усунення перешкод в користуванні власністю та подано цей позов до Малиновського районного суду (а.с.14 т.1).

За позовом ОСОБА_1 , 24 вересня 2020 р. Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 до Малиновського ВП м. Одеси ГУ НП в Одеській області, усунув їй перешкоди у користуванні власністю, шляхом скасування арешту на автомобіль «Тойота Чейс», д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , яким власнику ОСОБА_1 заборонено розпорядження ним, а саме, керування, накладеного слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси Старіковим О. О. ухвалою, від 30 квітня 2020 р., по справі № 521/6583/20). (а.с.14-15 т.1).

Вказане рішення набрало законної сили 09 листопада 2020 р.

Отже, як встановлено судом, з 23 квітня по 09 листопада 2020 р., більше ніж п`ять місяців, діями представників правоохоронних органів, позивач була позбавлена права користування власним автомобілем.

До скасування зазначеного арешту, протягом більше ніж п`ять місяців, позивач була зобов`язана виконувати заборону слідчого судді та не користуватись своїм автомобілем, оскільки за умисне невиконання судового рішення передбачена кримінальна відповідальність, внаслідок чого позивач була вимушена змінити звичний для неї спосіб життя на незручний, користуватись іншими, більш затратними, видами транспортних засобів.

Також, суд зазначає, що позивачка вимушена була звертатись за послугами адвоката, оскільки без скасування накладеного слідчим суддею арешту, власник не мала права користуватися належним їй транспортом.

Згідно до ст. 1 Першого Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Отже, наявність арешту на автомобіль позивачки, який було накладено за ініціативою слідчого, (якою не було прийнято міри щодо скасування цього накладеного арешту при закритті провадження, як і не прийнято міри щодо скасування цього накладеного арешту при закритті провадження, прокурором, який підтримував у суді клопотання про накладення арешту на автомобіль), створило перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання своїм автомобілем.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового, або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті.

За змістом частини шостої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Крім того, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно з пунктами 2 та 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

При правовідносинах, що склались, де передбачена майнова відповідальність Держави безпосереднім відповідачем за зобов`язаннями слід визнавати Державу Україна в особі її органу державної влади з вини якого було завдано збитки та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики і на рахунках якого акумульовані бюджетні кошти.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення «Про державну Казначейську службу України», реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету на підставі рішення суду.

Згідно з п. 3 Порядку, рішення про стягнення коштів Державного бюджету виконується на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства в порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Мінфіну про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

З огляду на досліджені матеріали справи, суд вважає, що позивач дійсно зазнала моральної шкоди, вказане також підтверджується і відношенням до цих дій самих заподіювачів шкоди.

Поняття моральної (немайнової) шкоди та порядок її відшкодування визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.

Згідно вказаної норми, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із забороною користування їй її майном.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», надісланих листом Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797 (в редакції від 20.09.2013), в п.6.4 вказано, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Оцінивши доводи позивача про заподіяння їй моральної шкоди, суд вважає доведеним, що в результаті втрати можливості користуватись своїм автомобілем довготривалий час, вона зазнала душевних страждань та переживань, була змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і до суду, щоб довести порушення своїх прав.

З огляду на принципи розумності, справедливості та поміркованості, суд вважає за можливе стяґгнути моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та вважає такий розмір достатнім.

Щодо вимог позову про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позов, який надійшов до суду, підписано адвокатом В. Судаковим (а.с.64 т.1).

Додатки до позову також завірено адвокатом В. Судаковим (а.с.6-16).

До позову долучено ордер адвоката В. В. Судакова (а.с. 5 т.1).

До позову долучено позивачем ксерокопію Договору про надання правовї допомоги, укладений позивачем з адвокатом В. В. Судаковим (а.с. 17 т.1).

Позивачем долучено ксерокопію опису робіт (а.с. 18 т.1).

До позову долучено позивачем ксерокопію квитанції про сплату 20000грн. ОСОБА_1 (а.с.16 т.1).

Таким чином, заявляючи вимогу про стягнення, позивачем доведено розмір витрат на оплату послуг адвоката та, що він є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) значенням справи для сторони.

Отже, як вбачається з наведеного, суд детально вивчив всі копії документів, долучених позивачем до позову на підтвердження стягнення коштів на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, з огляду на предмет спору, довготривалий розгляд зазначеної справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення розміру витрат на правничу допомогу, у сумі 20000 грн.

Окрім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір за подання позову становить 908 грн., який слід стягнути на користь держави.

Керуючись ст. ст. 15-16, 23, 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна через відповідні органи державної влади: Національна поліція України, Одеська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Одеській області в особі відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про стягнення шкоди, задовольнити.

Стягнути за рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_9 ) грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 20000,00 грн.

Стягнути за рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_9 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі - 20000,00 грн.

Стягнути за рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України на користь держави, судовий збір, в сумі - 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст. 354-355 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 червня 2023 року.

Суддя: Н.В. Мирончук