Справа № 367/2578/23
Провадження № 2/279/1881/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №367/2578/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (стягнення боргу) ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (стягнення боргу) зазначивши, що 30.05.2019 року його батько, ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 в борг 30000,00 грн., зі сплатою 0,5% пені від суми боргу за кожен день користування грошовими коштами, у разі прострочення повернення боргу, строком до 01.09.2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадщину після його смерті прийняв його син позивач у справі, ОСОБА_1 . Просить стягнуТи з відповідача найого користь 113194,25 грн., з яких: 30000,00 грн. боргу за догвором позики, 54900,00 грн. пені згідно з договором позики за період з 12.04.2022 року по 12.04.2023 року, 11371,04 грн. відсотків, відповідно до положень ст.1048 ЦК України за період з 12.04.2020 року по 12.04.2023 року, 2700,69 грн. 3% річних та 14222,52 грн. інфляційних витрат, відповідно до ст.625 ЦК України, за період з 12.04.2020 року по 12.04.2023 року. Також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1131,94 грн. та за надання професійної правничої допомоги в розмірі 38338,85 грн. Крім того, позивач зазначив, що позов подано в межах строку позовної давності, строк повернення боргу за розпискою від 30.05.2019 року був встановлений до 01.09.2019 року, позовна давнсіть до 01.09.2022 року, однак з 12.03.2020 року було запроваджено карантин, який в подальшому було продовжено до 30.04.2023 року, а відтак і строк позовної давності продовжено до 30.04.2023 року.

Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач про день розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.05.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 як позикодавець передав у власність ОСОБА_2 як позичальника кошти в сумі 30000,00 грн. строком до 01.09.2019 року та зі сплатою 0,5% пені за кожен день користування грошовоми коштами, у разі прострочення повернення боргу. На підтвердження укладення договору позику та отримання коштів відповідачем видано розписку.

Саття 1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зроблені судом висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України (справи №6-1967цс15, №6-50цс16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Згідно з даними довідки Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу, спадкоємцем на все майно є син спадкодавця, позивач у справі, ОСОБА_1 .

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимогами ЦК України склад спадщини має певні особливості: у порядку спадкування переходять лише ті права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; права та обов`язки спадкодавця переходять до правонаступників як єдине ціле з урахуванням усіх забезпечувань та обтяжень.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті і немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не установлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, якщо вони нерозривно пов`язані з його особою й у зв`язку з цим не можуть бути виконані іншою особою.

Частиною другою статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.

При застосуванні буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Однак це не в повній мірі відповідало би нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 662/541/15-ц (провадження № 61-44995св18).

Як установлено судом та не спростовано відповідачем 30.05.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 як позикодавець передав у власність ОСОБА_2 як позичальника кошти в сумі 30000,00 грн. строком до 01.09.2019 року та зі сплатою 0,5% пені за кожен день користування грошовоми коштами, у разі прострочення повернення боргу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позикодавець ОСОБА_4 помер.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , як спадкоємиць ОСОБА_4 (позикодавця за договором позики), посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики, просив стягнути з нього на свою користь суму позики в розмірі 30000,00 грн, пеню, нараховану за період із 12.04.2022 року по 12.04.2023 року (за рік до звернення до суду з позовом) у розмірі 54900,00 грн, три відсотка річних в сумі 2700,69 грн. та інфляційні втрати в сумі 14222,52 грн. за період із 12.04.2020 року по 12.04.2023 року в розмірі та відсотки відповідно до ст. 1048 ЦК України в розмірі 11371,04 грн. за період з 12.04.2020 року по 12.04.2023 року (в межах строк позовної давності).

Тобто, крім суми позики, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 (позикодавцю за договором позики) за життя та не припинилася внаслідок його смерті, позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь штрафні санкції за невиконання грошових зобов`язань, нараховані вже після смерті спадкодавця, а отже, суми, які не були присуджені спадкодавцеві за його життя, тобто які не входять до складу спадщини.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 повернув ОСОБА_4 (за його життя) кошти за договором позики від 30.05.2019 року чи повернув їх частину. При цьому ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя не були присуджені штрафні санкції у зв`язку з невиконанням боржником обов`язків за договором позики.

Встановивши, що за життя спадкодавця йому не були присуджені штрафні санкції у зв`язку з невиконанням боржником обов`язків за договором позики, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача, як боржника за договором позики, штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань, передбачених умовами договору (пеня), та частиною другою статті 625 ЦК України (три відсотка річних та інфляційні втрати), відсотків передбачених ст.1048 ЦК України, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволленню не підлягають.

Такий висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 186/1767/16-ц (провадження № 61-33180св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 327/370/16 (провадження № 61-13293св18) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 185/5681/18 (провадження № 61-3311св22).

Що стосується вирішення позовних вимог про стягнення суми позики, то установивши, що у зв`язку зі смертю позикодавця належні йому за договором позики грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. перейшли до його спадкоємця (позивача у справі), який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, позовні вимоги про стягнення коштів за договором позики обгрунтовані та підлягають задоволенню. Грошові кошти у визначеному розмірі як сума позики за договором належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і належали йому за його життя. Зазначений розмір боргу відповідачем не спростований.

Судові витрати зі сплати судового збору стягуються відповідно до розміру задоволених вимог (28,26 %).

Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав із адвокатом Кравець Д.М. договір про надання правничої допомоги №10/04 від 10.04.2023, та додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої підготовка та подання до суду позовної заяви, ведення справи в суді - 8500,00 грн., участь адвоката в судовому засіданні 2400,00 грн. за кожне судове засідання, остаточна оплата в розмірі 20% від отриманих кліентом коштів по вказаній справі. Відповідно до рахунку на оплату №11/04 від 11.04.2023 року та платіжної інструкції адвокату було сплачено 8500,00 грн.

Відповідно доположень частини 3ст.141ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд враховує, що ціною позову в даному випадку є сума позики у розмірі 30000,00 грн., а штафні санкції та проценти були нараховані після смерті позикодавця. Окрім того, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, адвокатом долучено розрахунки за ст.625 ЦК України, які суперечать вимогам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Так, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (складення позовної заяви), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 2000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. ст.141, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 1047,1049, 1216, 1218, 1219, 1230 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (стягнення боргу) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30000 (тридцять тисяч) гривень за договором позики, 319 (триста дев`ятнадцять) гривень 89 копійок судового збору та 2000 (дві тисячі) гривень за надання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом