провадження 2-о/201/565/2023
У Х В А Л А

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) та Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 22 грудня 2023 року звернувся з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Зі змісту заяви та доданих до неї матеріалів витікає, що заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження згідно норм ЦПК України, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 4793 від 09 листопада 2023 року, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 , з вересня 2022 року був мобілізований та перебував на військовій службі у механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_3 Збройних сил України, у березні 2023 року був мобілізований на військову службу до військової частини НОМЕР_4 Збройних сил України, є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник в своїй заяві посилається на те, що в період 1996 року ОСОБА_1 перебував у фактичному шлюбі із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 народила дитину - ОСОБА_2 .

Оскільки шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано не було, то в свідоцтві про народження дітей батьком зазначений ОСОБА_5 , тобто запис про батька проведено за прізвищем матері у відповідності до частини другої статті 55 КпШС України в редакції, чинній на момент народження дітей.

ОСОБА_6 на той період часу не хотіла створювати незручностей ОСОБА_1 , оскільки він перебував у шлюбних відносинах з іншою жінкою та здійснила реєстрацію народження ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, згідно положень якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. В актовому записі про народження № 280 від 16 липня 1997 року в графі «батько» вказано: ОСОБА_5 (прізвище матері - ОСОБА_3 та ім`я по батькові батька ОСОБА_1 ). Після народження ОСОБА_2 у період з травня 1997 року по грудень 2023 року заявник - ОСОБА_1 і ОСОБА_3 мешкали разом. Під час сумісного цивільного шлюбу мали суспільне нажито майно. Заявник одразу ж визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_2 та жодного разу не заперечував цього факту, допомагав в утриманні сина, спілкувався з ним, приймав участь у його вихованні. З початку спільного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом виховували дитину - ОСОБА_2

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України президентом України введено воєнний стан на підставі указу від 24.02.2022 № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні".

Далі, указами Президента України неодноразово було продовжено строки дії воєнного стану.

Указом президента України від 24.02.2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення охорони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формулювань президент України віддав наказ № 69/2002 про оголошення на території України загальної мобілізації.

У вересні 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований та перебував на військовій службі у механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_3 Збройних сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , загинув. Причиною смерті стало розтрощення голови та правої нижньої кінцівки від вибухів та численних уламків.

Вказані поранення ОСОБА_2 отримав в зоні бойових дій у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації по відношенню до України під час виконання ним бойового завдання. У березні 2023 році заявник - ОСОБА_1 також був мобілізований на військову службу до військової частини НОМЕР_4 Збройних сил України.

На даний час виникла необхідність у встановленні факту батьківства ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_7 , оскільки згідно п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на час дії воєнного стану, звільняються від проходження військової служби якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 юридично не є сином заявника ОСОБА_1 , відтак він позбавлений можливості звільнитися у зв`язку із загибеллю свого сина під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській.

Частинами 1 і 2 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення факту, що підлягають розгляду в порядку окремого провадження, а також те що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зміст цих правових норм відповідає положенням ст. 293 ЦПК України, яка визначає поняття окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Слід зазначити, що пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язано із вирішенням спору про право.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, суддя враховує також і висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), в якій, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.».

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 і 7 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 КАС України).

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту батьківства. Встановлення заявленого факту, що має юридичне значення, заявник обґрунтував тим, що в силу підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, можуть бути звільнені з військової служби якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Встановлення даного факту безпосередньо стосується проходження ним військової служби, зокрема, реалізації права на звільнення, а тому заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, належить до юрисдикції адміністративного суду.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання за ним права на звільнення з військової служби. Тобто за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з проходженням і звільненням з публічної служби (військової служби), а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц про недопустимість ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного прихожу до висновку, що заявнику, слід відмовити у відкритті провадження у справі, оскілки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч.1 ст. 186, ст. 260, 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) та Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення у відкритті провадження у справі.

Роз`яснити заявнику, що розгляд даного питання віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набрала законної сили 25 грудня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.А. Антонюк