ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7757/23 Справа № 214/2919/23 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/2919/23 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року,

встановив:

У квітні 2023 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі по тексту КПТМ «Криворіжтепломережа») звернуло до суду з зазначеним позовом.

Позов обґрунтований тим, що на виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Так як будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення до квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані позивачем послуги, за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року виникла заборгованість в розмірі 19 775, 54 гривень, з яких: послуга з централізованого опалення за період з 01 листопада 2019 року по 04 листопада 2021 року в розмірі 13 005,94 гривень, послуга з постачання теплової енергії за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року в розмірі 6 498,02 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року в розмірі 271, 58 гривень.

З метою стягнення вказаної заборгованості позивачем на адресу відповідачів було направлено лист з повідомленням про стан заборгованості та вимогою її погашення. Проте до теперішнього часу заборгованість відповідачами не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

У зв`язку з викладеним, просить стягнути на свою користь з відповідачів заборгованість у вказаному розмірі та сплачений судовий збір.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року у розмірі 19 775,54 гривень, з яких: послуга з централізованого опалення за період з 01 листопада 2019 року по 04 листопада 2021 року у розмірі 13005,94 гривень , послуга з постачання теплової енергії за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 6498,02 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 271,58 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» по 671 гривень, з кожного в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Повалій О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Саксаганського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити КПТМ «Криворіжтепломережа» у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відзиві на позовну заяву відповідачем ОСОБА_3 було повідомлено суд що рішенням Саксаганського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року ухваленому по справі №214/9588/14-ц було визнано, що частка ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у спільній сумісній власності квартири АДРЕСА_4 кожного окремо становить 1/7 частку. У зв`язку з цим ОСОБА_4 вважав за необхідне залучити до участі у справі в якості відповідачів всіх співвласників квартири, по утриманню якої утворився борг. Вказане клопотання судом першої інстанції не було задоволено, оскільки відповідно до ст. 51 ЦПК України суд може залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача. Позивач не подав клопотання про залучення співвідповідачів, тому, посилаючись на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/51/16-ц від 12 грудня 2018 року, вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову.

Також вважає, що позивачем був пропущений строк позовної давності.

Відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи, оскільки копію позовної заяви отримав лише 29 червня 2023 року, а оскаржуване рішення суду було ухвалено 28 червня 2023 року, він не мав можливості скористатися своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з централізованого опалення за період з 01 листопада 2019 року по 27 квітня 2020 року та за послуги з постачання за послуги гарячої води за період лютий 2017 року, тому мають бути застосовані строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа», посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити рішення Саксаганського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому просить його змінити.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» на виконання своєї статутної мети здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення та гарячого водопостачання споживачам м. Кривогу Рогу Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_4 та з 28 жовтня 1988 року зареєстрованим у ній.

Разом із ним у вказаній квартирі зареєстровані інші відповідачі у справі: ОСОБА_3 з 28 лютого 2001 року, ОСОБА_2 з 20 лютого 2004 року та ОСОБА_1 з 11 серпня 2006 року. Відтак відповідачі по справі є споживачами комунальних послуг, які надає КПТМ «Криворіжтепломережа». (а.с.7,19-22)

Згідно актів, наданих позивачем, в опалювальних сезонах 2019-2020 р.р., 2020-2021 р.р., 2021-2022 р.р., 2022-2023 р.р. до житлового будинку АДРЕСА_2 , відтак і до квартири, в якій зареєстровані відповідачі, подавалось теплопостачання та відповідно вимикалось по закінченню опалювального сезону. (а.с.9-13)

Відповідно розрахунку заборгованості, відповідачі, як споживачі, своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги не виконували, у зв`язку з чим за період часу з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 19775,54 гривень, з яких: послуга з централізованого опалення за період з 01 листопада 2019 року по 04 листопада 2021 року у розмірі 13005,94 гривень, послуга з постачання теплової енергії за період з 05листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 6 498,02 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 271,58 гривень. Доказів про звернення до позивача із заявами та скаргами щодо неналежного надання послуг з постачання теплової енергії до квартири, в якій зареєстровані відповідачі, останніми суду не надано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. При цьому суд першої інстанції не прийняв клопотання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 про залучення в якості відповідачів інших співвласників квартири, оскільки відсутнє клопотання позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що він не мав можливості взяти участь в судовому розгляді справи з поважної причини, оскільки не був належним чином повідомлений про судовий розгляд даної справи, копію позовної заяви отримував вже після ухвалення судом першої інстанції рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно частин 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи, 2) що виникають з трудових відносин, 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 частини 4 статті 19 ЦПК України.

Як передбачено ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року відкрито провадження у справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 23)

Доказів отримання відповідачем ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї до ухвалення рішення у справі матеріали справи не містять і, відповідно він не мав можливості ознайомитися з доводами позовної заяви КПТМ «Криворіжтепломережа» і надати суду свої заперечення проти цих доводів.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конструкція наведеної правової норми у взаємозв`язку зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає підстави для висновку про те, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності доказів отримання іншою стороною копії позовної заяви, свідчить про позбавлення такої сторони доступу до правосуддя (можливості надати зауваження на доводи позовної заяви), що, у свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення місцевого суду.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених норм процесуального права, наведених доводів відповідача в обґрунтування апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги про такі порушення знайшли свої підтвердження в ході апеляційного розгляду, та з огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, таке рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідача, а також доказів, які не були подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24. Червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг та власники зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником(співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9листопада 2017року №2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

В даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими до житла, яке належить відповідачам, надавалися житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, що ними не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , а тому зобов`язані нести витрати по її утриманню.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу. Вказаний розрахунок відповідачами не спростовано.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим, та таким, що заслуговує на увагу, довід апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що внаслідок несвоєчасного повідомлення його про відкриття провадження по справі та розгляд справи, він був позбавлений низки процесуальних прав, зокрема права на подання клопотання про застосування строків позовної давності і судом першої інстанції першої інстанції даний факт не було враховано.

Вирішуючи вказане питання апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Лише той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 317/3698/15-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц).

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Натомість матеріали справи не містять підтверджень про отримання відповідачем ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими матеріалами.

Отже, у зв`язку з цим при зверненні з апеляційною скаргою заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання, апеляційний суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»(див. mutatismutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO NeftyanayaKompaniyaYukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦПК України).

Частиною 1статті 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в період з 01 листопада 2014 року по 01 січня 2023 року відповідачами здійснювалася часткова оплата послуг позивача (а.с. 8), що свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг. Доказів на спростування вказаного відповідачами не надано.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по частковій оплаті послуг позивача з постачання теплової енергії для потреби централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду у 27 квітня 2023 року позивачем не пропущено.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі як на порушення норм процесуального права не залучення до участі у справі судом першої інстанції інших співвласників квартири АДРЕСА_4 , апеляційний суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 просив залучити до участі у справі в якості відповідачів всіх співвласників квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За положенням ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Аналіз викладено свідчить про те, що КПТМ «Криворіжтепломережа», маючи інформацію лише про осіб, місце проживання яких зареєстровано в квартирі АДРЕСА_4 , на власний розсуд подало позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки це не є обов`язком позивача пред`являти позов до всіх співвласників квартири.

Загальні вимоги процесуального законодавства щодо пред`явлення позову, зокрема позовна заява за формою та змістом, повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін, а також зміст позовних вимог (п. 2,4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Зважаючи на те, що залучити до участі у справі співвідповідача суд має право лише за клопотанням позивача, а позивач на власний розсуд визначає коло осіб, які мають відповідати за позовом, підстав для залучення в якості співвідповідачів усіх співвласників квартири немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції не наділений процесуальним повноваженням залучення співвідповідачів на стадії перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо встановлено підстави, наведені в частині 3 статті 376 ЦПК України, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суми заборгованості по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року у розмірі 19 775,54 гривень, з яких: послуга з централізованого опалення за період з 01 листопада 2019 року по 04 листопада 2021 року у розмірі 13005,94 гривень, послуга з постачання теплової енергії за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 6498,02 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 271,58 гривень.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позовні вимоги задоволено, а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 684 гривень слід покласти на відповідачів, стягнувши з кожного на користь позивача по 671 гривні.

Понесені відповідачем ОСОБА_3 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги стягненню з позивача не підлягають, оскільки позов задоволено.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року у розмірі 19 775,54 гривень, з яких: послуга з централізованого опалення за період з 01 листопада 2019 року по 04 листопада 2021 року у розмірі 13005,94 гривень, послуга з постачання теплової енергії за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 6 498,02 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 271,58 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» по 671 гривень, з кожного в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста