печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання - Матвійчуку В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 757/10310/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі-відповідач -1, Казначейство), Держави Україна в особі Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 2, Управління) про стягнення матеріальної шкоди, в якому позивач просить суд стягнути з Держави Україна в особі уповноваженого органу - Державної казначейської служби України на свою користь матеріальну шкоду у вигляді недоотриманих доходів, які останній міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущену вигоду) у розмірі 104 620 грн. 06 коп.; встановити десятиденний для подання відповідачем до суду звіту про виконання рішення, розгляд справи здійснювати за відсутності позивача.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив про те, що 04.03.2020 року позивачем було подано заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б) ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Рішенням відповідача 2 від 27.04.2020 року у формі листа № 2500-0346-8/13303, позивача повідомлено, що останній не має права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, підтвердженого документами.

04.03.2021 року позивачем було подано заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б) ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Рішенням відповідача 2 від 06.04.2021 року у формі листа № 2500-0346-8/13303, позивача повідомлено, що останній не має права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, підтвердженого документами.

Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 року, частково задоволено позовні вимоги позивача. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене у листі від 06.04.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 період роботи з 01.08.1984 по 01.01.1986, з 01.01.1989 по 01.04.1989, з 02.04.1989 по 30.03.1992 згідно поданої заяви від 04.03.2020,з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплачених сум.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 60 від 23.09.2021 року, позивачу з 10.09.2021 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах у розмірі 5398 грн. 95 коп.

Проте позивач вважає, що враховуючи ст.ст. 44, 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 100 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» позивач досяг пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконуючи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 року у справі № 650/5021/21, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області діяло протиправно, оскільки не скасувало власні рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б) ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 27.04.2020 року та 06.04.2021 року та не призначило позивачу пенсію з 30.01.2020 року.

Діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, позивач вважає, що останньому завдано матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди, оскільки з 30.01.2020 року по 10.09.2021 року йому протиправно не призначена та не виплачувалася пенсія за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2022 року заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про стягнення матеріальної шкоди залишено без руху.

22.08.2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2022 року позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін відкрито провадження та призначено судове засідання та роз`яснено відповідачу право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву.

04.10.2022 року на адресу суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Казначейство вважає позовні вимоги безпідставними, просило відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу за відсутності представника Казначейства.

В обґрунтування вказано, що у разі незгоди позивача із діями ГУПФУ, зокрема щодо стверджуваного невиконання рішення суду у справі № 650/5021/21, ОСОБА_1 має право звернутися до відповідного адміністративного суду, зокрема із заявою щодо подання звіту про виконання судового рішення. Як убачається з матеріалів справи, позивач не звертався до адміністративного суду щодо вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням рішення у справі №620/5021/21.

Натомість позивач фактично вимагає у місцевого загального суду перебрати на себе повноваження суду адміністративного та встановити чи повною мірою виконано рішення у справі №620/5021/21, що суперечить закріпленій ЦПК України юрисдикції загальних судів. Крім того, вказало, що оскільки, як стверджує позивач, Казначейство жодної шкоди йому не заподіяло, у правовідносини з ним не вступало, тому не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачеві стверджуваними діями інших державних органів. Щодо необґрунтованості тверджень позивача про наявність підстав для відшкодування шкоди, Казначейство вказало наступне, так, рішенням у справі №620/5021/21 Чернігівський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача (ГУПФУ) провести призначення та нарахування пенсії за віком на пільгових умовах з 19.01.2020 року, вважаючи її передчасною та такою, що призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача щодо обчислення сумарного стажу роботи. Разом з тим, суд у справі №620/5021/21 визнав протиправним рішення ГУПФУ, викладене у листі від 06.04.2021 року. Як встановив суд, оскаржуване рішення ГУПФУ прийняте за результатами розгляду заяви позивача від 04.03.2021 року. Натомість в наявних матеріалах справи не вбачається, що позивач оскаржував будь-яке інше рішення ГУПФУ, ухвалене до 06.04.2021 року. Таким чином, визначений позивачем період стверджуваного заподіювання позивачу збитків очевидно не може розпочинатися раніше дати, коли позивач направив заяву до ГУПФУ (04.03.2021).

08.08.2023 року на адрес суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, останній заперечує проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, розгляд справи справи просив проводити без участі представника Головного управління. В обґрунтування вказав, що в матеріалах справи відсутні докази реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 року у справі № 620/5021/21 неправомірними не визнавались дії ГУ ПФУ.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, в прохальній частині просили здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте у відзиві просив розгляд справи проводити за відсутності Казначейства.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність Управління.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників, на підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Так, відповідно до матеріалів справи 04 березня 2020 року позивачем було подано заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б) ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 27.04.2020 року у формі листа № 2500-0346-8/13303, позивача повідомлено, що останній не має права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, підтвердженого документами, визначеними чинним законодавством.

Крім того рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року встановлено, що 04.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2.

Рішенням відповідача, викладеним в листі від 06.04.2021, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 з посиланням на ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами), у зв`язку з відсутністю пільгового стажу та наявними розбіжностями в уточнюючих довідках, наказах та трудовій книжці.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року частково задоволено позовні вимоги позивача. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене в листі від 06.04.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2 період роботи з 01.08.1984 по 01.01.1986, з 01.01.1989 по 01.04.1989, з 02.04.1989 по 30.03.1992 згідно поданої заяви від 04.03.2020, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 60 від 23.09.2021 року, позивачу з 10.09.2021 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах у розмірі 5398 грн. 95 коп.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що виконуючи рішення у справі № 620/3021/21 відповідач 2 діяло протиправно, оскільки не призначило пенсію з 30.01.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи зміст статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд має повноваження прийняти рішення про зобов`язання вчинити певні дії. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, позивач, посилається саме на факт невиконання ГУПФУ (відповідачем У справі № 620/5021/21) ухваленого судом рішення.

Разом з тим, згідно з ч. 5 ст.372 КАС України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово.

Отже, у разі незгоди позивача із діями ГУПФУ, зокрема, щодо стверджуваного невиконання рішення суду у справі № 620/5021/21, ОСОБА_1 має право звернутися до відповідного адміністративного суду, зокрема, із заявою щодо подання звіту про виконання судового рішення.

Виходячи зі змісту статті 382 КАС України, лише суддя адміністративного суду наділений повноваженнями щодо надання оцінки повноти виконання ухваленого ним рішення.

Як убачається з матеріалів справи, позивач не звертався до адміністративного суду для вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням рішення у справі № 620/5021/21.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова школа, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Натомість, відповідно до ст. 1173 ЦК України відповідно, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

3 наведеного вбачається, що у випадку завдання шкоди фізичній особі незаконними діями органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, така шкода відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів.

Як зазначалося вище рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі № 620/5021/21 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене в листі від 06.04.2021 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2 період роботи з 01.08.1984 по 01.01.1986, з 01.01.1989 по 01.04.1989, з 02.04.1989 по 30.03.1992 згідно поданої заяви від 04.03.2020, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплачених сум.

Отже, вимоги позивача щодо нарахування та сплати пенсії з 10.09.2021 року, вже були розглянуті судом та таким надана оцінка у рішенні від 11.08.2021 у справі № 620/5021/21.

Щодо упущеної вигоди на яку посилається позивач, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Однак як зазначалося вище, позивачу на виконання рішення суду була нарахована та виплачена пенсії з 10.09.2021 року.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позицій дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

У даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звертається повторно до суду із подібним змістом позовних вимог про стягнення вже виплаченої пенсії, на його думку матеріальної шкоди.

Неодержаний дохід (упущена вигода) це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Зміст позовних вимог та встановлені обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідача, які він вважає неправомірними.

Натомість судом взято до уваги, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Чернігівським окружним адміністративним судом неправомірними не визнавалися, про що свідчить ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі № 620/5021/21, в якій зазначено, що 23.06.2021 представником позивача до суду подано клопотання (вх. № 28341/21), в якому просить ухвалити судове рішення з застосуванням до спірних правовідносин положення ч.2 ст. 9. КАС України та вийти за межи позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод інтересів людини громадянина.

Отже, позивач з урахуванням вимог, викладених у позові, остаточно просив визнати дії відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах протиправними та зобов`язати відповідача провести призначення та нарахування позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 19.01.2020. Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 620/5021/21.

Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності і стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконної дії чи бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, дії відповідача 2 щодо невиплати пенсії позивачу не визнавалися незаконними.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з чч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи викладене у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про стягнення матеріальної шкоди, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 15,22, 23, 1166, 1173 ЦК України, ст. ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про стягнення матеріальної шкоди- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення 15.11.2023 року.

Суддя О.М. Соколов