ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» грудня 2023 року

м. Харків

справа № 644/6677/23

провадження № 22ц/818/2527/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року в складі судді Бугери О.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зазначила, що відповідач сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття.

Вказала, що наразі вона навчається в Харківському національному медичному університеті на денній формі навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2026 року.

Посилалася на те, що вона не має джерел доходу та потребує матеріальної допомоги, а тих коштів, які витрачає мати на її утримання, не забезпечують її потреб.

Вважала, що відповідач є здоровою людиною, інших утриманців не має, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату в значному розмірі.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на дитину, що продовжує навчання в розмірі частин з усіх видів доходу, щомісяця, починаючи з 01 вересня 2023 року і до закінчення нею навчання 30 червня 2029 року включно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у зв`язку із продовженням навчання у Харківському національному медичному університеті в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із позовом, тобто з 04 вересня 2023 року по день закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років, до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 1 073,60 грн; рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах оплати платежу за один місяць.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у зв`язку із продовженням навчання у Харківському національному медичному університеті в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із позовом, тобто з 04 вересня 2023 року по день закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років, до 30 липня 2028 року; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, не врахував того, що наявність у відповідача дитини не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Зазначила, що відповідач не має жодних аліментних зобов`язань перед іншими особами, а наявність лише тільки свідоцтва про народження дитини жодним чином не підтверджує факту утримання цієї дитини. Наявність другої дитини у відповідача не повинно ставити її у гірше матеріальне становище порівняно із другою дитиною, оскільки відносно своїх дітей відповідач має рівні обов`язки, у тому числі і щодо утримання. Вказала, що відповідачем не надано доказів підключення її до програми медичного страхування. Посилалася на те, що судом першої інстанції встановлено, що дружина відповідача перебуває за кордоном та потребує допомоги, але жодним чином не встановлено, чому вона перебуває за кордоном, де саме перебуває та якої допомоги потребує, а найголовніше в якості кого перебуває за кордоном, як шукач тимчасового захисту, як працівник, як мандрівник тощо. Вважала, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір аліментів без достатніх правових підстав та належних доказів, оскільки свідоцтво про народження дитини та рекламні листівки страхової компанії не дають змоги дійти висновку про необхідність зменшення розміру аліментів. Стверджувала, що судом першої інстанції встановлено збільшення доходів відповідача.

18 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав судове рішення - законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. Вважав, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права. Акцентував увагу суду на тому, що обов`язок про утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, покладений на обох батьків. Він сплачує дочці 16 000,00 грн щомісячно, мати - 5 000.00 грн, що становить 21 000,00 грн та перевищує в шість раз встановлений прожитковий мінімум та повністю забезпечує позивачку. До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 надав дві довідки, які до матеріалів справи не можуть бути долучені за вимогами частини 3 статті 367 ЦПК України.

16 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій вона фактично підтримала вимоги апеляційної скарги та вважала, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції в 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно ОСОБА_3 не є достатній для її утримання.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання в розмірі, визначеному судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4).

З повідомлення Харківського національного медичного університету від 10 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 з 10 серпня 2023 року зарахована студенткою першого курсу медичного факультету для здобуття ступеня магістра за денною формою здобуття освіти. Дата початку навчання з 01 вересня 2023 року (а.с.5).

Із довідки Харківського національного медичного університету № 599 від 07 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 навчається на 1 курсі в 2-23-17 групі ІІ медичного факультету Харківського національного медичного університету за рівнем «магістр» за спеціальністю «медицина», денна форма навчання, термін навчання 6 років, форма фінансування за кошти державного бюджету. Термін навчання в університеті з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2029 року (а.с.15,39).

Також, матеріали справи свідчать про народження у ОСОБА_3 другої дитини від іншого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.29).

Як вбачається із звіту про здійснені відрахування та виплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшин» щодо ОСОБА_3 за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, всього за вказаний період нараховано заробітну плату 1 476 995,18 грн, з них утримано податків та інших обов`язкових платежів - 288 014,06 грн, утримано аліментів - 297 245,31 грн (а.с.33).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, (провадження № 61-32330св18).

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, (провадження № 61-1717св18), від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, (провадження № 61-39201св18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 досягла 18 років, є студенткою Харківського національного медичного університету, навчається на денній формі, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачка потребує матеріальної допомоги для оплати пов`язаних з навчанням витрат.

Відповідач ОСОБА_3 має ще неповнолітню дитину від іншого шлюбу, яка також перебуває на його утриманні. При цьому, відповідач перебуває у працездатному віці, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату. Даних про те, що розмір доходів відповідача не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, матеріали справи не містять.

Встановивши, що ОСОБА_1 продовжує навчатися у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а її батько ОСОБА_3 перебуває у працездатному віці та працевлаштований, має можливість надавати дочці відповідну допомогу, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_3 аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно є законним та обґрунтованим з врахуванням матеріального становища відповідача, стана його здоров`я та наявності інших утриманців.

Визначений розмір аліментів - 1/6 частина доходів відповідача щомісячно, є достатнім та таким, що відповідає потребам дочки. Доказів щодо необхідності стягнення аліментів у більшому розмірі, а саме, частини доходів відповідача, позивачкою не надано.

Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції як при визначенні того, що батько має матеріальну можливість сплачувати аліменти, так і при визначенні розміру аліментів, що відповідає вимогам частини першої статті 182 СК України, тому підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, неповно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив незаконне судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права не вбачається. Висновків суду ці доводи не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 грудня 2023 року.