ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9543/23 Справа № 219/8057/2013-ц Суддя у 1-й інстанції - Погрібна Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №219/8057/2013-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 14 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Погрібної Н.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» правонаступником якого на теперішній час є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з кредитним договором №R8В від 09.07.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 50 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32% на рік, та кінцевим терміном погашення 09.07.2015 року. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на 04.09.2013 року має заборгованість у сумі 77131грн. 05коп., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37046,75 грн., суми простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції 11263,28 грн., суми прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції 11946,32 грн., суми непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2013 по 03.09.2013 - 1142,07 грн., пені за прострочення кредиту 7620,48 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків 7806,43 грн., суми 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту 156,91 грн., суми 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення відсотків 148,81 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та судові витрати в сумі 771,31 грн.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2014р. позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму кредиту, що залишилась неповернутою боржником в розмірі 37046грн. 75коп.; суму простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11263грн. 28коп.; суму прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11946грн 32коп.; суму непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2013р. по 03.09.2013р. в розмірі 1142грн. 07коп.; пеню за прострочення кредиту згідно кредитного договору в розмірі 7620 грн. 48коп.; пеню за несвоєчасну сплату відсотків згідно кредитного договору в розмірі 7806 грн. 43коп.; суму 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту в розмірі 156грн. 91коп.; суму 3% річних від суми прострочених відсотків за прострочення відсотків в розмірі 148грн. 81коп та судові витрати у розмірі 771грн. 31коп.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04.10.2021р. скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2014р. та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.01.2022р. замінено позивача ПАТ «ВТБ Банк» на його правонступника ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 14 березня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором №R8В від 09.07.2012р. в сумі 77131 грн. 05 коп., а саме: 37046 грн. 75 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 11263 грн. 28 коп. - сума простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції; 11946 грн. 32 коп. - сума прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції; 1142 грн. 07 коп. - сума непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2013 по 03.09.2013; 7620 грн. 48 коп. - сума пені за прострочення кредиту; 7806 грн. 43 коп. - сума пені за несвоєчасну сплату відсотків; 156 грн. 91 коп. - сума 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту; 148 грн. 81 коп. - сума 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення відсотків та судовий збір в сумі 771 грн. 31 коп.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що судом невраховано висновки Великої Палати Верховного суду викладені в постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц про те, що у разі звернення кредитодавця до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за договором споживчого кредитування, без виконання вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Оскільки, між сторонами було укладено Договір про надання споживчого кредиту,дострокове стягнення заборгованості за цим Договором можливе виключно при виконанні кредитором вимог щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.Проте матеріали справи не містять відомостей про те, що Банком направлялась на адресу відповідача претензія в порядку досудового врегулювання даного спору, що свідчить про порушення Банком положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та передчасно звернувся до суду із даним позовом, наслідком чого є відмова у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R8В, у відповідності до якого, остання отримала кредитні кошти у розмірі 50 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32% на рік, та кінцевим терміном погашення 09.07.2015 року. (т.1 а.с.7-10), та підписана відповідачем анкета-заява на одержання споживчого кредиту «Перший крок» у ВТБ Банку (т.1 а.с.17, 18).

У п.3.2 договору зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі 09.07.2015 року або достроково у випадках, передбачених цим договором.

Згідно п.3.4 кредитного договору повернення кредиту та процентів відбувається щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту та сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг.

Відповідно до п.4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 7 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період за який сплачуються проценти - з 8 числа (включно) попереднього місяця по 7 число (включно) поточного місяця. Відповідач взяла на себе зобов`язання сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором.

Згідно п.7.1 кредитного договору, у разі прострочення зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочки.

Банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повренння кредиту протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку, з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші сроки, передбачені умовами цього договору (п.5.2.2)

09.07.2012 року ОСОБА_1 на власний карковий рахунок перераховано грошові кошти в сумі 50 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №41305 від 09.07.2012 року та витягом по рахунку приватного клієнта №/0709 за 09.07.2012 рік (т.1 а.с.19-22).

08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №080715нв від 08.07.2015 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за Кредитним договором №R8В від 09.07.2012 року (т.2 а.с.35-40).

Відповідно до зазначеного договору до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги на загальну суму у розмірі 62483,76 грн. (т.2 а.с.48).

Вподальшому, 29 січня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача Кредитним договором №R8В від 09.07.2012 року (т.2 а.с.58-65).

Відповідно зазначеного договору до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» перейшло право вимоги на загальну суму у розмірі 62483,76 грн. (т.2 а.с.57).

Згідно наданих позивачем розрахунків сума боргу за кредитним договором станом на 04.09.2013 року становить 77131,05 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37046,75 грн., суми простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції - 11263,28 грн., суми прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції - 11946,32 грн., суми непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2013 по 03.09.2013 - 1142,07 грн., пені за прострочення кредиту - 7620,48 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків - 7806,43 грн., суми 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту - 156,91 грн., суми 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення відсотків - 148,81 грн.

При цьому враховано, що позивачем сплачено 08.08.2012р. - 2177 грн., 07.09.2012р. - 2177 грн., 09.11.2012р. - 2177 грн., а всього 6531 грн. (т.1 а.с.5, 6, 55-60, 63, 64-122).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконала зобов`язання за Кредитним договором №R8В від 09.07.2012 року з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, право вимоги за яким згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №080715нв від 08.07.2015 року та договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року належить позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».

Апеляційний суд в цілому погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-ХІІ) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення позивача до суду з даним позовом) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Законом №1023-ХІІ встановлені особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №1023-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За змістом частини десятої статті 11 Закону №1023-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів.

Законом встановлено спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом.

Частина 10 статті 11 Закону №1023-ХІІ (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року) встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону №1023-ХІІ (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частину десяту статті 11 Закону №1023-ХІІ у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа №638/13683/15-ц, провадження №14-680цс19) та постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі 638/13683/15-ц провадження №61-5945св23.

Як зазначено вище 09.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R8В, у відповідності до якого, остання отримала кредитні кошти у розмірі 50 000 грн. на споживчі потреби, а відтак кредит є споживчим і на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».

В п.5.2.2 Договору сторони врегулювали право банку достроково вимагати повренння кредиту протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку, з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші сроки, передбачені умовами цього договору.

Дійсно, як зазначає відповідач в своїй скарзі, доказів направлення досудової вимоги на адресу відповідача про дострокове погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № R8В від 09.07. 2012 року, матеріали справи не містять.

Між тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2019 року (справа №638/13683/15-ц, провадження №14-680цс19) порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатом, судом не встановлено, не може мати наслідком покладення на відповідача тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, та, як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд.

Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки.

За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі й неустойкою.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статті 551 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.3.4 кредитного договору повернення кредиту та процентів відбувається щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту та сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг.

Відповідно до п.4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 7 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період за який сплачуються проценти - з 8 числа (включно) попереднього місяця по 7 число (включно) поточного місяця. Відповідач взяла на себе зобов`язання сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором.

Згідно п.7.1 кредитного договору, у разі прострочення зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочки.

Згідно наданих позивачем розрахунків, сума боргу за кредитним договором станом на 04.09.2013 року становить 77131,05 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37046,75 грн., суми простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції 11263,28 грн., суми прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції 11946,32 грн., суми непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2013 по 03.09.2013 - 1142,07 грн., пені за прострчення кредиту - 7620,48 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків - 7806,43 грн., суми 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту - 156,91 грн., суми 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення відсотків - 148,81 грн.

Враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, банк свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в строки, передбачені кредитними договорами, а позичальником ОСОБА_1 в процесі користування кредитними коштами свої зобов`язання перед банком виконувались з порушенням взятих на себе договірних зобов`язань, платежі для погашення суми заборгованості по кредиту не здійснювались або здійснювались нерегулярно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості зав кредитним договором.

Разом з тим, звертаючись з позовними вимогами ПАТ «ВТБ Банк» крім іншого, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту згідно ст.625 ЦК України в розмірі 156,91 грн., 3% річних від суми прострочених відсотків за прострочення відсотків згідно ст.625 ЦК України 148,81 та суму простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 263,28 грн. та суму прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11946,32 грн.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в нормах, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника, за прострочення виконання грошового зобов`язання, покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 (провадження №14-133цс20) зазначено, що після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі 757/21554/18.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1061 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та ч.1 ст.1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, висновки суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та індексу інфляції до закінчення визначеного сторонами договору строку повернення позики, не ґрунтуються на нормах матеріального права, у зв`язку чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

З урахуванням наведеного до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, яка склалась станом на 04.09.2013 року і становить 76 787 грн. 20 коп., до якої входить сума: 37046 грн. 75 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 11242 грн. 46 коп. - сума простроченого боргу по кредиту; 11929 грн. 01 коп. - сума прострочених відсотків по кредиту; 1142 грн. 07 коп. - сума непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2013 по 03.09.2013; 7620 грн. 48 коп. - сума пені за прострочення кредиту; 7806 грн. 43 коп. - сума пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, з урахуванням прийнятого рішення про часткове задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1156, 96 грн.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 14 березня 2023 року змінити, абзац другий викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором №R8В від 09.07.2012 року в сумі 76 787 грн. 20 коп., а саме: 37046 грн.75 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 11242 грн. 46 коп. - сума простроченого боргу по кредиту; 11929 грн. 01 коп. - сума прострочених відсотків по кредиту; 1142 грн. 07 коп. - сума непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2013 по 03.09.2013; 7620 грн. 48 коп. - сума пені за прострочення кредиту; 7806 грн. 43 коп. - сума пені за несвоєчасну сплату відсотків.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1156 (одна тисяча сто п`ятдесят шість) гривень 96 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 25.12.2023р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв