Провадження № 22-ц/802/663/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Киці С. І.,

суддів Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_5 , підписаною представником ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивує тим, що 03 липня 2020 року о 13 год 00 хв, в м. Луцьку по вул. Карбишева, 1, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI A6», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes Benz S320», р.н. НОМЕР_2 , під його керуванням. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Відносно відповідача ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». Після дорожньо-транспортної пригоди невідкладно подано заяву про страховий випадок до ПАТ «НАСК «Оранта» та повідомлено, що автомобіль вилучено слідчим і визнано речовим доказом в кримінальному провадженні. Кримінальне провадженні по даному факту було закрито 05 жовтня 2020 року у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Листом ПАТ «НАСК «Оранта» від 25 січня 2021 року його повідомлено про відсутність правових підстав для проведення розрахунку, здійснення страхового відшкодування. Спричинена шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини відповідача становить 351 995,59 грн. У безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою є дії відповідача ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», обов`язок відшкодування матеріального збитку покладається на страховика в межах суми страхового відшкодування і водія в межах суми, яка не покривається страховою виплатою. Він не отримав жодних компенсацій матеріального збитку, страхового відшкодування. Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 351 995,59 грн; моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та судові витрати. Після залучення до участі у справі співвідповідача ПАТ «НАСК «Оранта», просив стягнути з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» матеріальну шкоду у межах суми страхового відшкодування 130 000 грн; з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 221 995,59 грн; з обох відповідачів відповідно до частки задоволених вимог щодо кожного з них моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_5 105 602,71 грн страхового відшкодування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1055,99 грн, судові витрати з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3677,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судової експертизи у розмірі 8494,65 грн.

Позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним, необгрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення і визнані встановленими, висновки не відповідають обставинам справи. Судом було порушено норми процесуального та неправильно застосовано норма матеріального права. Встановлюючи його вину у дорожньо-транспортній пригоді та одночасно визначаючи ступінь вини за внутрішнім переконанням в обсязі 70%, суд допустив порушення норм процесуального права. Суд не надав оцінки тій обставині, що висновок судового експерта Волинського НДЕКЦ МВС України № 451 від 29 вересня 2020 року був предметом дослідження в межах розгляду справи про притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Суд не взяв до уваги встановлені постановою про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2020 року обставини та знехтував принципами преюдиційності, правової визначеності. Належними, допустимими і достатніми доказами підтверджується розмір заподіяних йому збитків. Його право, як потерпілого, на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідачами не заперечується та декларується законом. Просив скасувати повністю рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає свої дії такими, що відповідає чинному законодавству, а тому не визнає позовні вимоги позивача. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 03 липня 2020 року має ознаки страхового випадку. Письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від позивача отримано 04 серпня 2020 року і 08 серпня 2020 року проведено огляд пошкодженого автомобіля. Складено протокол огляду, в якому зазначено, що транспортний засіб частково відремонтовано. Позивачем не дотримано вимоги п. 33. 3 ст. 33 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки позивачем для огляду представлено частково відремонтований автомобіль, то з цієї причини повідомлено позивача про відсутність правових підстав для розрахунку та виплати страхового відшкодування. Експертне дослідження щодо розміру матеріального збитку, яке прийняте судом першої інстанції є сумнівним. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування, судових витрат з ПАТ «НАСК «Оранта».

Представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано відзив на апеляційні скарги. Вважає доводи апеляційних скарг необґрунтованими. Відсутність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Суд дійшов висновку у цивільній справі, що неправильні дії позивача, порушення ним приписів Правил дорожнього руху стали основною причиною дорожньо-транспортної пригоди. Відсутнє обґрунтування, чому суд прийняв неправильне рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди. Факт часткового відновлення позивачем автомобіля не позбавив страховика можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини, обставини, розмір заподіяної шкоди, а відтак не може вважатися поважною причиною для порушення обов`язку з здійснення страхового відшкодування. Суд під час розгляду справи зберігав об`єктивність та неупередженість. Просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ступінь вини позивача ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді становить 70%, ступінь вини відповідача ОСОБА_2 30%, дії позивача ОСОБА_5 стали основною причиною дорожньо-транспортної пригоди, а тому матеріальна шкода відшкодовується лише за рахунок страховика - відповідача ПАТ «НАСК «Оранта».

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22. 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц).

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що 03 липня 2020 року о 13 год 00 хв у м. Луцьку по вул. Карбишева, 1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI A6, НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля Mercedes Benz, НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_5 . Останній є власником автомобіля Mercedes Benz. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля AUDI A6 ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР/200012869 від 21 травня 2020 року. Відповідно до умов полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн, за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, розмір франшизи 1500 грн.

Постановою Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області від 05 жовтня 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року № 161/16862/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Зазначено, що ОСОБА_2 03 липня 2020 року о 13 год 00 хв, керуючи автомобілем «AUDI A6», р.н. НОМЕР_1 , в м. Луцьку по вул. Карбишева, 1, в момент виникнення небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz», р.н. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У постанові суду про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача ОСОБА_2 чітко зазначено, що у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної пригоди є саме дії водія ОСОБА_2 . Суд врахував пояснення водіїв, розташування транспортних засобів на проїзній частині, той факт, що зіткнення транспортних засобів відбулося на зустрічній смузі, на яку вже виїхав водій ОСОБА_5 , характер і механізм пошкоджень транспортних засобів.

Висновок суду першої інстанції у цій цивільній справі, щодо того, що саме неправильні дії ОСОБА_5 , порушення ним приписів п. п. 10. 1, 10. 2 Правил дорожнього руху і стало основною причиною дорожньо-транспортної пригоди заперечується встановленими обставинами та доказами по справі, а висновок, що виїзд ОСОБА_2 на зустрічну смугу був вимушеним маневруванням для зменшення негативних наслідків від зіткнення ґрунтується лише на припущеннях.

Відносно позивача не складався протокол про адміністративне правопорушення і він не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху при згаданій дорожньо-транспортній пригоді.

Суд оцінює і інші докази, зібрані у справі, на підставі ст. 89 ЦПК України.

У висновку експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29 вересня 2020 року № 451, який виготовлений у кримінальному провадженні, зазначено, як повинні були діяти водії у заданій дорожній ситуації, при цьому експертизою не встановлювався причинний зв`язок між діями водіїв та виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Під час розгляду цивільної справи в суді першої інстанції на замовлення представника відповідача ОСОБА_2 23 вересня 2021 року був підготовлений експертом Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України висновок у судовій інженерно-транспортній експертизі з дослідження обставин та механізму ДТП № СЕ-19/103-21/7562-ІТ. Зазначено, як повинен був діяти кожен з водіїв у заданій дорожній ситуації і зроблено висновок, що в заданій дорожній ситуації з технічної точки зору дії водія ОСОБА_5 , які не відповідали вимогам пунктів 10. 1, 10. 2 ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд критично оцінює цей висновок експерта і не бере його до уваги, так як вихідні дані були задані в заяві про призначення експертизи, взяті з постанови від 07 вересня 2020 року про призначення інженерно-транспортної експертизи по кримінальному провадженні, дорожня ситуація враховувалась лише з показів ОСОБА_2 . При цьому зі змісту висновку вбачається, що до уваги взагалі не бралися пояснення іншого водія ОСОБА_5 . У висновку експерта не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, як це вимагає ст. 106 ЦПК України.

Ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції при розгляді цивільної справи відповідачами не заявлялось клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи.

Доказів, які б підтверджували вину позивача ОСОБА_5 у виникненні дорожньо-транспортної пригоди і заподіянні шкоди судом апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що шкода позивачу ОСОБА_5 завдана з вини відповідача ОСОБА_2 .

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку судового експерта Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз, ринкова вартість автомобіля Mercedes Benz, НОМЕР_2 , до моменту ДТП станом на 03 липня 2020 року складала 576 083 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля станом на момент його пошкодження у ДТП 03 липня 2020 року становить 422 410,82 грн. Оскільки в даному випадку з технічної точки зору автомобіль не може вважатися фізично знищеним, його утилізаційна вартість не визначалася.

Позивач просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у загальній сумі 351 995, 59 грн і, виходячи з принципу дизпозитивності, саме цей розмір шкоди підлягає відшкодуванню у судовому порядку.

Відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» не спростував зазначений розмір шкоди.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

Відповідно до статті 33 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Судом встановлено, що відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» 03 липня 2020 року був повідомлений про дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля і водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, то відмова виплатити страхове відшкодування у зв`язку з тим, що позивачем надано для огляду автомобіль частково відремонтованим є незаконною. На час огляду страховиком пошкодженого автомобіля позивача 08 серпня 2020 року, який відбувся з порушенням встановленого десятиденного робочого терміну з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, автомобіль позивача був у розібраному стані для проведення експертизи, однак це не позбавляло можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її, розмір матеріального збитку.

Відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» не заявлялось клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи для визначення матеріального збитку. Разом з тим, така експертиза була проведена в судовому порядку під час розгляду справи в суді першої інстанції, суду наданий висновок експертизи, який не спростований відповідачами.

Статтею 12 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Тобто, на страховика покладено обов`язок по відшкодуванню збитків спричинених ДТП у межах страхової суми, розмір відшкодування якої зменшується на розмір франшизи встановленої договором страхування.

Пунктом 36. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки зібраними у справі доказами встановлено факт настання страхового випадку, причини та обставини його настання, звернення до страховика за відшкодуванням, розмір матеріальної шкоди, що визначений позивачем та підтверджений висновком експерта, суд приходить до висновку про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_5 страхового відшкодування у розмірі 128 500 грн.

Відповідач ОСОБА_2 несе зобов`язання як cтрахувальник компенсувати за рахунок власних коштів частину заподіяного збитку в розмірі визначеного в полісі франшизи, то сума франшизи 1500 грн підлягає стягненню з нього.

Розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_5 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує ліміт страхового відшкодування, який має виплатити страховик ПАТ «НАСК «Оранта», тому з відповідача ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та стягнутим страховим відшкодуванням 223 495,59 грн.

Відмовляючи у стягненні моральної шкоди з відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що основною причиною дорожньо-транспортної пригоди були неправильні дії позивача. Апеляційний суд приходить до висновку про відмову у позові в частині стягнення моральної шкоди з інших підстав.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач ставлячи питання про стягнення з відповідачів моральної шкоди зовсім не обґрунтував ці вимоги у позовній заяві, у апеляційній скарзі, не надав відповідних доказів. Ним не зазначено в чому полягає моральна шкода, ким вона була завдана, з чого виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Тому колегія суддів прийшла до висновку про відмову у відшкодуванні моральної шкоди за недоведеністю.

Колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову до відповідачів про стягнення страхового відшкодування, матеріальної шкоди і відмови у позові в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_5 , підписаною представником ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в користь позивача ОСОБА_5 128500 (сто двадцять вісім тисяч п`ятсот) грн у відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_5 223495 (двісті двадцять три тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень 59 копійок у відшкодування майнової шкоди.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до відповідачів ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді