Дата документу 13.06.2023
Справа № 334/6359/22
Провадження № 2/334/636/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Коваль К.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у розмірі 1/3 з усіх видів доходів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач має малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради з 20.08.2021 року, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. По відношенню до доньки ОСОБА_4 є одинокою матір`ю (відомості про батька записані зі слів матері згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, довідка від 10.07.2021 №669/17.4-04-37, актовий запис № 1485/21.14-25).

Відповідно до вимог ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти». Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку піклування про неї. Порушуючи зазначені вимоги, мати ухиляється та самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, не працює, зловживає алкоголем та наркотичними речовинами. Громадянка веде асоціальний спосіб життя.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила живу доношену дитину ОСОБА_5 .

19.04.2021 до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшов лист № 10185 від КНП «Міська дитяча лікарня № 5» щодо родини ОСОБА_5 , відповідно до якого мати ОСОБА_4 залишила свою доньку у подруги ОСОБА_7 , через деякий час з явними ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння вимагала повернути свою доньку у подруги, через що та викликала поліцію та повідомила, що не віддає дитину, оскільки вважає, що стан матері є загрозою для життя та здоров`я малюка. Мати зловживає алкоголем та наркотичними речовинами.

Представники органу опіки та піклування з ОСОБА_4 проводили профілактичні бесіди з приводу виховання та належного утримання дитини, але позитивного результату це не дало.

ОСОБА_4 раніше притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення фізичного насильства у стані алкогольного сп`яніння по відношенню до свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актом органів внутрішніх справ України від 17.10.2020 року. Наразі, хлопець проживає з батьком ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 .

Головними спеціалістами відділу служби та патрульною поліцією була здійснени неодноразові спроби відвідування місця проживання відповідача, але громадянка не відчиняла двері та не виходила на зв`язок.

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» згідно з актом управління Національної поліції України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.

Службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 17.05.2021 №01.01-18/998 направлено листа про тимчасове влаштування до комунальної установи «Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для утримання його на повному державному забезпеченні до вирішення її подальшої долі.

01.07.2021 малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переведено з комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради до комунальної установи «Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, де вона і перебуває на повному державному забезпечені по теперішній час.

До комунальної установи «Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради малолітня ОСОБА_5 потрапила з таким переліком хвороб: G93.9 (Ураження головного мозку неуточненої етіології), Р61.2 (Анемія недоношених), Р 27.1 (Бронхолегенева дисплазія, що виникла у легинатальному періоді), Р 07.1 (Інші випадки малої маси тіла при народженні), Q 1 Дефект міжпередсердної перегородки), Е 32.0 (Стійка гіперплазія вилочкової залози).

Згідно з листом комунальної установи «Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради від 14.01.2022 ОСОБА_4 свою малолітню доньку ОСОБА_5 відвідувала 1-2 рази на місяць. Під час відвідування мати цікавилась станом здоров`я, умовами виховання, приносила іграшки та засоби гігієни.

ОСОБА_4 було надано консультацію щодо повернення дитини у сім`ю, але на даний час громадянка з переліченим пакетом документів до відділу службу, щодо повернення дитини, не зверталась.

Відповідач заперечила проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що має намір виховувати доньку, має неофіційний, проте стабільний дохід, вже тривалий час не вживає ані алкоголю, ані наркотиків.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 23.12.2022 року відкрито провадження у справі у загальному порядку.

В подальшому підготовче засідання неодноразово відкладалось у зв`язку із неявкою відповідача або ж надання часу відповідачу для подання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні, яке відбулось 13.06.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_4 є одинокою матір`ю (відомості про батька записані зі слів матері згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, довідка від 10.07.2021 №669/17.4-04-37, актовий запис № 1485/21.14-25).

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» згідно з актом управління Національної поліції України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.

Службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 17.05.2021 №01.01-18/998 направлено листа про тимчасове влаштування до комунальної установи «Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для утримання його на повному державному забезпеченні до вирішення її подальшої долі.

01.07.2021 малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переведено з комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради до комунальної установи «Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, де вона і перебуває на повному державному забезпечені по теперішній час.

Згідно з листом комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради від 14.01.2022 ОСОБА_4 свою малолітню доньку ОСОБА_5 відвідувала 1-2 рази на місяць. Під час відвідування мати цікавилась станом здоров`я, умовами виховання, приносила іграшки та засоби гігієни.

Після початку війни в Україні КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» евакуйовано із міста Запоріжжя в інше місто України. Після цього ОСОБА_4 не відвідувала свою доньку, і почала надсилати їй грошову та матеріальну допомогу лише під час розгляду справи у суді, мотивуючи свою поведінку тим, що лише зараз дізналась про фактичне місцезнаходження дитини.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила суду, що є матір`ю чоловіка відповідача та проживає із ними в одній квартирі. Свідок вказала, що ОСОБА_4 дійсно вже тривалий час не вживає алкоголю та облаштовує кімнату для майбутнього проживання дитини, купуючи необхідні речі.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження№ 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Позивачем не доведено того факту, що відповідач умисно, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або ж проявляла агресію по відношенню до своєї дитини. Суд також наголошує на тому, що факти, викладені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження у поданих доказах, зокрема, стосовно неналежних умов проживання відповідача або ж її умисний не допуск представників опіки до свого помешкання, адже наданий суду акт обстеження умов проживання від 22.05.2023 року, свідчить про наявність необхідних умов для подальшого проживання дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволені позову органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у повному обсязі

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін