Справа №760/4874/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року.

Вона разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 зареєстровані у зазначеній квартирі.

Разом з тим, починаючи з 2018 року ОСОБА_2 , яка фактично проживає у цій квартирі, не пускає її разом з дітьми до квартири.

У зв`язку з цим вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення у спірну квартиру.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року позов про вселення задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року залишено без змін.

Незважаючи на наявність вказаних рішень суду, відповідач не допускає її в спірну квартиру.

16 грудня 2022 року вона намагалась вселитись у квартиру відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року, проте відповідач не впустила її навіть після приїзду працівників правоохоронних органів, що підтверджується рапортом начальника Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 16 грудня 2022 року.

У зв`язку з неправомірними діями відповідача вона змушена нести збитки, пов`язані з орендою житла. Починаючи з 2021 року, вона разом з дітьми змушена винаймати житло, оскільки іншого власного житла, окрім 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , у неї немає.

З 05 серпня 2021 року вона з родиною проживає у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 05 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який є її цивільним чоловіком.

Відповідно до п. 1.2. договору оренди місячна плата за користування квартирою становить 8000 гривень.

Починаючи з квітня 2022 року у зв`язку із запровадженням в України воєнного стану, позивач за домовленістю з ОСОБА_4 сплачує щомісячно орендну плату у розмірі 6025 гривень.

Таким чином, за період з 04 квітня 2022 року по 05 березня 2023 року вона сплатила орендну плату у розмірі 72300 гривень.

Крім того, відповідач своїми діями заподіяла моральну шкоду, що полягає у неможливості проживання у власній квартирі, а також у тому, що вона змушена винаймати житло та нести у зв`язку з цим важкий фінансовий тягар.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

-стягнути з відповідача на її користь заподіяні збитки у розмірі 72300 гривень;

-стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду в сумі 150000 гривень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що відповідач ніколи не перешкоджала позивачу у доступі до квартири. Остання не зверталась до відповідача з метою погодження вселення у квартиру після ухвалення рішення суду від 14 лютого 2022 року. лише 05 квітня 2023 року зателефонував адвокат позивача та попередив, що незабаром буде заселення. Проте, станом на момент подачі відзиву нікого не було. Відсутні докази існування між сторонами будь-яких домовленостей про порядок володіння та користування спільним майном, зокрема, не надано доказів укладення між співвласниками нотаріально посвідченого договору про порядок володіння та користування спільною квартирою відповідно до їх часток. Необхідною підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності, наявність шкоди та причинний зв`язок. Наданих позивачем доказів щодо сплати останнім грошових коштів за оренду квартири недостатньо, оскільки неможливо встановити дійсність оренди квартири та чи мав право орендодавець передавати в оренду квартиру та отримувати кошти. Доводи позивача з приводу того, що вона змушена проживати з дітьми в орендованій квартирі не відповідають дійсності, оскільки виходячи з ряду судових справ діти проживають з ОСОБА_1 виключно з 26 лютого 2022 року через те, що їх батько ОСОБА_6 був мобілізований у ЗСУ. До цього часу діти проживали з батьком. Вважають, що розмір орендної плати, яку заявляє позивач, є завищеною, оскільки у період з 24 лютого 2022 року по 24 лютого 2023 року по всіх території України були лояльні ціни на оренду житла. ОСОБА_1 не є стороною угоди з приводу оренди житла, договір оренди не посвідчений нотаріально. Вимоги про стягнення моральної шкоди жодним чином не підтверджені, не зазначено, які моральні страждання позивач перенесла, експертних досліджень не проведено.

З відповіді на відзив на позовну заяву позивача вбачається, що вона підтримує викладене у позовній заяві та просить її задовольнити у повному обсязі. Зазначено, що відповідач перешкоджає вселенню її у спірну квартиру, чим робить не можливим виконання рішення суду щодо вселення. Вона звернулась із заявою про примусове виконання рішення суду до Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції України. 13 квітня 2023 року було винесено постанову про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 . На момент подання відповіді на відзив виконавчі дії щодо вселення позивача до спірної квартири не проводились по незалежним від неї причинам. Наведені відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву не мають жодного відношення до предмету спору та не спростовують її вини у скоєнні протиправних дій щодо реалізації права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року.

Зазначеним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

Право власності ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї квартири було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 000.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року залишено без змін.

З позову вбачається, що незважаючи на наявність вказаних рішень суду, відповідач не допускає позивача в спірну квартиру. 16 грудня 2022 року позивач намагалась вселитись у квартиру відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року, проте відповідач не впустила її навіть після приїзду працівників правоохоронних органів, що підтверджується рапортом начальника Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 16 грудня 2022 року.

Позивач зазначає про те, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача вона змушена нести збитки, пов`язані з орендою житла. Починаючи з 2021 року, вона разом з дітьми змушена винаймати житло, оскільки іншого власного житла, окрім 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , у неї немає.

Відповідно до договору оренди (найму) житлового приміщення - квартири від 05 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останній приймає в тимчасове користування з 05 серпня 2021 року по 05 серпня 2022 року квартиру АДРЕСА_2 .

З позову вбачається, що ОСОБА_5 є цивільним чоловіком ОСОБА_1 .

Позивач вказує на те, що за період з 04 квітня 2022 року по 05 березня 2023 року вона сплатила орендну плату у розмірі 72300 гривень, що й просить стягнути з відповідача в якості відшкодування майнової шкоди за невиконання останньою рішення суду про вселення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, за яким відповідальність за завдання шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Відшкодування такої шкоди можливе, коли це передбачено відповідним законодавством, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що дії та бездіяльність відповідача призвели до необхідності оренди нею житла, а тому вона має права на відшкодування майнової шкоди в розмірі орендної плати за період з 04 квітня 2022 року по 05 березня 2023 року, що складає 72300 гривень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Рішення про вселення позивача у спірну квартиру було ухвалено Солом`янським районним судом м. Києва 14 лютого 2022 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди 03 березня 2023 року.

21 березня 2023 року на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року судом було видано виконавчий лист.

13 квітня 2023 року державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21 березня 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Вбачається, що чинним законодавством України передбачений процесуальний порядок виконання рішення суду про вселення у житлове приміщення.

Позивач скористалась своїм правом на примусове виконання рішення суду про її вселення до спірної квартири, у зв`язку з чим вже після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, відкрито виконавче провадження.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість його виконання, зокрема, вселення у квартиру.

Вбачається, що позовна заява не містить фактичних даних на підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем заявленої позивачем шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України. Позивач не наводить будь-якого обґрунтування своїх тверджень щодо необхідності та допустимості застосування саме вказаної статі чинного законодавства України.

Позов не містить доводів та аргументів щодо причинно-наслідкового зв`язку між можливими діями чи бездіяльністю відповідача та заподіянням зазначеної позивачем шкоди.

Вбачається, що позивачем не надано суду доказів спричинення їй майнової шкоди.

З огляду на наведене, у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди слід відмовити.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду в сумі 150000 гривень.

Посилається на те, що відповідач своїми діями заподіяла моральну шкоду, що полягає у неможливості проживання у власній квартирі, а також у тому, що вона змушена винаймати житло та нести у зв`язку з цим важкий фінансовий тягар.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України).

Одночасно необхідно враховувати, що відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Тобто, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має саме спільна домовленість.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, положення ч. 2 ст. 1167 ЦК України у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 336/7765/18.

Під час розгляду справи № 760/1397/19 Солом`янським районним судом м. Києва та Київським апеляційним судом було встановлено те, що діями відповідача, яка займає всю спірну квартиру в цілому, без врахування інтересів позивача як співвласника, порушуються права позивача на володіння та користування власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вбачається, що відповідач, як особа, що була обізнана із рішенням суду про вселення позивача на законних підставах, в добровільному порядку перешкоджає вселенню, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії відповідача призвели до порушення прав володіння та користування позивача.

Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання з боку відповідача, оскільки вона була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права з метою вселення до належної їй на праві власності частини квартири, зокрема, звертатися до суду.

При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 5000 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеною бездіяльністю з боку відповідача.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Керуючись статтями 15, 22, 23, 317, 319, 321, 358, 383, 386, 1166, 1167 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень та судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: