Провадження № 22-ц/802/645/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського зонального відділу військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за апеляційною скаргою відповідача Державної казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2022 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті. Підставою для винесення постанови суду став протокол про військове адміністративне правопорушення серії ЛВР № 23 від 27 березня 2022 року відповідно до якого 26 березня 2022 року о 17 год. 00 хв. він - солдат ОСОБА_1 , перебуваючи у відрядженні у ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), відмовився від виконання законних вимог командира (начальника) щодо здачі відповідальній особі отриманої стрілецької зброї в умовах особливого періоду.

Позивач зазначав, що постановою Волинського апеляційного суду від 16 березня 2022 року постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2022 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, щодо нього, йому була надана правова (правнича) допомога адвокатом Лавренчуком О. В. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги послуг захисника/представника від 26 березня 2022 року, у зв`язку з чим він поніс витрати у розмірі 5 000 грн.

Позивач також вказував, що з часу складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЛВР № 23 від 27 березня 2022 року та до моменту прийняття кінцевого рішення у зазначеній справі, він перебував у стані невизначеності та неспокою. Ці події значно погіршили стан його здоров`я у зв`язку з чим з 28 березня 2022 року до 29 квітня 2022 року він перебував на лікуванні у численних медичних установах. Також, моральним аспектом було те, що після запровадження воєнного стану на території України, його в період часу з 27 березня 2022 року до 16 травня 2022 року було позбавлено можливості належним чином виконувати покладені на нього обов`язки, так як він тимчасово був відсторонений від їх виконання та несення служби зі зброєю. Вказані обставини принижували його авторитет серед друзів та колег, а також призупинили виплату належного грошового забезпечення з нарахуванням визначених законодавством надбавок та премій.

Вважає, що внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 30 000 грн.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2022 року суду замінено первісного відповідача на належного - Рівненський зональний відділ військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2022 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 4 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач Державна казначейська служба України, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не подавав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 29 червня 2023 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2022 року старшим офіцером групи проведення службових розслідувань РЗВВСП майором ОСОБА_2 складено протокол серії ЛВР № 23 про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП. Із вказаного протоколу вбачається, що позивач ОСОБА_1 26 березня 2022 року о 17 год. 00 хв., перебуваючи у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), відмовився від виконання законних вимог командира (начальника) щодо здачі відповідальній особі отриманої стрілецької зброї в умовах особливого періоду (а.с.14-16).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2022 року позивача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті строком сім діб та стягнуто судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. (а.с.5-9).

Постановою Волинського апеляційного суду від 16 травня 2022 року постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2022 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.10-13).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 30 000 грн та яка підлягає стягненню з держави на його користь.

Частиною 1 та 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173-1174 цього Кодексу).

Частинами 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки також викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21).

Оскільки постановою Волинського апеляційного суду від 16 травня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, що свідчить про те, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до наведених правових норм це є підставою для відшкодування йому моральної шкоди незалежно від вини.

Урахувавши що позивачу внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності була завдана моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою щодо нього, застосування щодо нього адміністративного стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті, що завдавало йому страждання та душевний біль, суд дійшов правильного висновку, що з держави на користь позивача ОСОБА_1 , з урахуванням принципів розумності і справедливості, підлягає стягненню 15 000 грн на відшкодування такої шкоди.

Окрім того, правильним також є висновок суду про стягнення з держави на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми сплачені у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Як встановлено судом, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в судах першої та апеляційної інстанції захист ОСОБА_1 здійснював адвокат Лавренчук О. В., що підтверджується копією договору про надання правничої (правової) допомоги послуг захисника/представника від 26 березня 2022 року, копією прибуткового касового ордера № 176 від 05 квітня 2022 року на суму 5 000 грн та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 176 від 05 квітня 2022 року (а.с.23, 24).

Врахувавши, що КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правову допомогу у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню в межах розгляду цієї справи.

Врахувавши, що вказані витрати є матеріальною шкодою та були понесені позивачем для доведення своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке його могли притягнути до адміністративної відповідальності, а також обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, складність справи, суд цілком обґрунтовано визначив розмір відшкодування таких витрат позивачу у розмірі 4 000 грн.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Наведені відповідачем Державною казначейською службою України в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що право на відшкодування шкоди, завданої позивачу діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів та відбувається у разі, коли незаконні дії вищевказаних органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, є безпідставними. У розглядуваному випадку підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Водночас це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а тому відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу і не потребує встановлення незаконності дій посадових осіб згаданих органів.

Доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у відзиві на позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: