КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/2698/23 Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.О.

Провадження №22-ц/824/9566/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

28 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну адвоката Кравця Дмитра Миколайовича - представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИЛА

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Просив суд стягнути на його користь 3% річних у розмірі - 23050,58 грн та інфляційні втрати у розмірі - 117 560,26 грн.

У мотивування вимог посилався на те, що 25 листопада 2022 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі № 761/7133/21 на виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 листопада 2019 року по 24 листопада 2020 року в сумі 255 874,17 грн., з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів та судовий збір в розмірі 4035,56 грн.

Постановою від 13 грудня 2022 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденко Н.В. було відкрито виконавче провадження.

Рішення на час подачі позову не виконано, а тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 16 січня 2020 року по 16 січня 2023р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Кравець Д.М. - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сторони перебували у трудових, а не цивільно-правових відносинах. Вважає, що до виниклих правовідносин не застосовуються положення цивільного законодавства, з посиланням на правову позицію у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 року по справі №757/14073/16.

Вказує, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Крім того, наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17).

З огляду на зазначене, ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

При цьому застосуванню підлягає остання судова практика Верховного Суду, яка викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №760/6938/16-ц, щодо застосування ст. 625 ЦК України.

Білий А.І. - представник КП об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

25 листопада 2022р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на підставі постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022р. у справі № 761/7133/21 про стягнення з Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 листопада 2019 р. по 24 листопада 2020 р. в сумі 255874,17 грн., з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденко Н.В. від 13 грудня 2022р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Станом на 16 січня 2023р. відповідач не здійснив виплату коштів за виконавчим листом №761/7133/21 від 25.11.2022 року.

Відповідно до розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, за період з 16 січня 2020р. по 16 січня 2023р. включно, 3 % річних становить - 23 050,58 грн., а інфляційні втрати - 117560,26 грн. Ці кошти позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Руденко Н.В. про закінчення виконавчого провадження встановлено, що середній заробіток під час вимушеного прогулу з 02 листопада 2019р. по 24 листопада 2020р., з вирахуванням сум податків та обов`язкових платежів у сумі 205978,71 грн. та судовий збір в сумі 4035,56 грн., виконавчий збір в розмірі 21001,34 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 300,0 грн., в повному обсязі перераховано згідно розпорядження державного виконавця від 24 лютого 2023р.

Крім того, зазначив, що ст. 625 ЦК України не застосовується до трудових відносин, які регулюються спеціальними нормами права.

У ч. 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц суд відступив від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (див. пункт 32.1 постанови від 16 травня 2018 року).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, моральної шкоди, тощо.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду у справі №760/6938/16, Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 та у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №760/6938/16-ц при вирішенні даного спору, суд вважає безпідставним, оскільки в цих справах судами вирішувалися спори з інших правовідносин.

При цьому судом першої інстанції враховано остання правова позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020р. у справі № 711/4010/13 (провадження № 14-429цс19), яка вказує, що у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц вона відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (див. пункт 32.1 постанови від 16 травня 2018 року).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторони перебували між собою у трудових, а не цивільно-правових відносинах, до яких положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу адвоката Кравця Дмитра Миколайовича - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко