КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/7406/22 Головуючий у І інстанції - Гребенюк В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Вакуленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати між ним та ОСОБА_1 шлюб, який був зареєстрований 09 червня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №914.

В обґрунтування позову зазначав, що 09 червня 2017 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилався на те, що подружнє життя між сторонами погіршувалась з початку 2021 року, в результаті чого шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 червня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №914 - розірвано.

Не погоджуючись з указаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

У мотивування скарги зазначає, що рішення суду було прийнято поспішно, подружжя ще має шанс на збереження сімейних зв`язків з огляду на тривалість шлюбу, факт ведення спільного господарства фактично до моменту подання позовної заяви про розлучення.

Зауважує також, що у шлюбі виховується спільна дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує уваги та опіки кожного з батьків, цінує родину, а відповідач прагне надати їй можливість зростати в повній сім`ї.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 09 червня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09 червня 2017 року, актовий запис №914, виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частин третьої-четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

За змістом статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю.

Аргументи відповідача, що вона категорично заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подружжя ще має шанс на збереження сімейних зв`язків з огляду на тривалість шлюбу, факт ведення спільного господарства фактично до моменту подання позовної заяви, а також наявність у них з позивачем спільної дитини, не заслуговують на увагу суду, оскільки такі обставини не підтверджуються жодними доказами, а сам лише факт наявності у сторін спільної дитини не є підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу, оскільки обов`язок піклуватися, виховувати та забезпечувати дитину покладено на обох батьків незалежно від перебування їх у шлюбі.

Позивач, як під час розгляду справи судом першої, так і апеляційної інстанції не виявив бажання примиритися з відповідачем, натомість у суді першої інстанції особисто був присутнім у судовому засіданні та наполягав на розірванні шлюбу, пославшись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін малолітньої дитини, а також те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, врахував конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник