Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1419/20 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №282/1419/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Вальчука В.В. у смт Любарі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 29 жовтня 2020 року у сумі 53 117,60 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 53 117,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 25 березня 2014 року підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. ОСОБА_1 зобов`язався регулярно ознайомлюватися із Умовами та Правилами надання банківських послуг та їх змінами на сайті, що підтвердив особистим підписом на анкеті-заяві. Банк відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22 900 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі, але відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Твердження суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір не містить підписів позичальника під Умовами та Правилами надання банківських послуг є безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідач звертався до банку з метою перевипуску карти, отримав перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив користуватися. Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідач фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, так і після внесення змін шляхом прийняття нових редакцій Умов та Правил. Факт укладення договору та розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів, оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитним коштами. Крім того, суд безпідставно не звернув увагу на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим) повністю не погашена, адже сума фактично використаних коштів перевищує суму коштів, внесених на погашення боргу, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості за кредитом. Вважає, якщо суд не погодився з наданим банком розрахунком заборгованості, він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості з урахуванням умов договору, а не відмовляти в позові взагалі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, при тому, що ОСОБА_1 повідомлявся про існування даного судового провадження та необхідність отримати копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу із додатками до неї шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що у анкеті-заяві від 25 березня 2014 року відповідач обрав послугу картка для виплат. На підтвердження вимог банк надав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, які не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не прийняв їх як доказ. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2014 року б/н у сумі 53 117,60 грн, оскільки у анкеті-заяві відсутні відомості щодо отримання позичальником саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту, а лише вказано про намір клієнта отримати дебетову особисту картку.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання (його умови) розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Із матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.21).

У анкеті-заяві зазначено про те, що ОСОБА_1 згодний із тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в банку.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 березня 2014 року відповідачем обрано опцію карта для виплат, тобто про отримання будь-якого кредиту, а тим більше про строк його повернення взагалі не йдеться.

Окрім анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с.22-51).

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов і Правил розумів відповідач, коли ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили процентні ставки саме у зазначених в цих документах розмірах, що додані банком до позовної заяви, а також саме такий порядок їх нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року в справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

У постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із довідки банка слідує, що на виконання умов кредитного договору №б/н ОСОБА_1 було видано кредитні картки за наступними номерами, а саме: 25 березня 2014 року № НОМЕР_1 із терміном дії до лютого 2018 року; 30 жовтня 2014 року № НОМЕР_2 із терміном дії до жовтня 2018 року; 30 жовтня 2014 року № НОМЕР_3 із терміном дії до жовтня 2018 року; 30 жовтня 2014 року № НОМЕР_4 із терміном дії до жовтня 2022 року; 09 липня 2019 року № НОМЕР_5 із терміном дії до травня 2023 року; 15 серпня 2019 року № НОМЕР_6 із терміном дії до червня 2023 року (а.с.20).

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відображено зміну кредитного ліміта в період із 25 березня 2014 року по 13 травня 2019 року. Так, 25 березня 2014 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 0 грн; 09 квітня 2014 року кредитний ліміт збільшився до 2 000 грн; 05 січня 2016 року кредитний ліміт збільшився до 8 000 грн; 11 лютого 2016 року кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн, 31 січня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 22 900 грн, 13 травня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.19).

Виписка за договором №б/н за період із 25 березня 2014 року по 01 січня 2020 року за рахунками ОСОБА_1 підтверджує здійснення грошових операцій у межах суми кредитного ліміту 22 900 грн.

Поряд із цим, виписка про рух коштів підтверджує здійснення банком автоматичного погашення заборгованості з карти відповідача та самостійне списання позивачем процентів за користування кредитним лімітом за ставками 2,5%; 2,9%; 3,6% в місяць, навіть після дати встановлення нульового розміру кредитного ліміту, хоча розмір процентів за користування кредитом та строк кредитування з відповідачем взагалі не погоджені у встановленому законом порядку (а.с.20-26).

Відповідно до розрахунків заборгованості, які надані позивачем станом на 29 жовтня 2020 року, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 53 117,60 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 53 117,60 грн (а.с.17-18).

У розрахунку банком використані процентні ставки (поточні) 3,6% та 3,5% річних, процентні ставки (прострочені) 86,4%;43,2%;40,8%;42%; річних та процентна ставка при порушенні умов кредитування 1000,21%; 1170,08%; 148,13%; 592,52%; 444,39%; 1494,60%; 2118,62%; 151,33%; 302,66%; 1526,90%; 1081,92%; 594,48%; 148,62%; 1200,08%; 151,87%; 1974,31%; 3037,74%; 1214,96%; 153,74%; 1383,66%; 74,08%; 296,32%; 518,66%; 600,08%; 75,01%; 300,4%; 931,45%; 71,65%; 286,60%; 429,90%; 65,80%; 329%; 723,8%; 131,60%; 1079,46%; 59,97%; 479,76% річних, на що відповідач у письмовому вигляді не погоджувався. Оцінені вище у сукупності докази зворотного не доводять, а тому виконаний банком розрахунок беззаперечно не підтверджує нараховану банком заборгованість. Разом із тим, за період із 25 березня 2014 року по 01 листопада 2020 року відповідач використав 63 612,75 грн, а сплатив банку 103 489,39 грн.

Із вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 повернув банку кошти у більшому розмірі. Разом з тим, банком нараховувалися та самостійно списувалися проценти, хоча їх розмір (процентна ставка), юридична природа, умови і порядок нарахування із відповідачем письмово не погоджені, а тому колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення визначеної банком заборгованості.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Із огляду на вищевикладене, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги, з огляду на вищевикладене, висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового обґрунтування не потребують.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: