Провадження №2/523/1991/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію, поновлення запису про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просив:

-припинити за ОСОБА_4 (розмір частки - 1/4), ОСОБА_2 (розмір частки - 1/4), ОСОБА_5 (розмір частки - 1/4), ОСОБА_3 (розмір частки - 1/4) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

-скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради рішенням ОСОБА_6 №486393 від 12.09.2019 року про скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

-поновити за ОСОБА_1 запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що існував до проведення державної реєстрації прав, що скасована рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради рішенням ОСОБА_6 №486393 від 12.09.2019 року.

Позов мотивований тим, що 20 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, 20.05.2014 року позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , був укладений іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, які посвідчили нотаріально.

Відповідно до п.2.1. Іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 61,1 кв.м., житловою - 37.0 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадщину після його смерті прийняв ОСОБА_3 . У зв`язку із неналежним виконанням основного зобов`язання позивач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки. 20 листопада 2018 року позивач задовольнив вимоги Іпотекодаржателя шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Того ж дня, за позивачем було зареєстроване право власності на предмет іпотеки. При цьому, додатково, державному реєстратору було надане заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04.10.2018 року у справі №523/7775/18.

Предметом вказаної справи було визнання за ОСОБА_1 права відчужити Предмет

іпотеки третім особам. Однак, ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 25 квітня 2019 року було скасоване рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року у справі № 523/7775/18. Так, виключна на підставі заяви та ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 25 квітня 2019 року, державним реєстратором було скасоване право власності позивача. В свою чергу, внаслідок реєстраційної дії відновлено право власності відповідачам.

Посилаючись на те, що вказане рішення державного реєстратора не відповідає вимогам закону, порушило право власності позивача, підлягає скасуванню, а право власності позивача підлягає захисту,оскільки рішення суду, яке було в переліку документів на підставі яких була проведена реєстрація права власності за позивачем, не породило будь-яких правових наслідків, воно не є підставою виникнення прав власності, а відтак, його скасування і не могло бути підставою для скасування реєстраційної права власності позивача, просив задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на положення частини другої статті 223 ЦПК України, згідно з якою неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей - 571200,00 грн., що у еквіваленті, за домовленостю сторін становить 47600 доларів США, строк повернення позики - 20.05.2015 року, та який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. (а.с.15-17, т. 1).

20 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 (а.с.18,т.1).

Відповідачі є власниками квартири на підставі дубліката Свідоцтва про право власності на житло виданого 15.07.1997 року (а.с. 18-24, 125, т. 1).

20 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , майновими поручителями за ОСОБА_2 , укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.25-29, т. 1).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, дозволено ОСОБА_1 здійснити відчуження предмету іпотеки на власний розсуд, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с.99-100, т. 1).

23 листопада 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Бондар О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме проведено державну реєстрацію права власності, форма власності : приватна на квартиру , що розташована : АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (а.с. 217, т. 1).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2019 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року по справі № 523/7775/18 скасовано (а.с.101, т. 1).

12 вересня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Єременко В.М. прийнято рішення про скасування запису про право власності /внести запис про скасування державної реєстрації права власності за номером 29083040 (а.с.103, т.1).

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 травня 2021 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року, №523/7775/18, яким позивачу дозволено відчуження на власний розсуд предмету іпотеки - скасовано, через невірно обраний спосіб захисту, та прийнято постанову, якою в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. ( а.с.112-119, т. 2).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

При вирішенні цієї справи суд встанов наявність згоди іпотекодавців на позасудовий спосіб урегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, і такі умови передбачені договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п.8,9,10,11 Договору…. а.с.25, т.1) .

Позовна вимога про поновлення за позивачем права власності на спірне майно є способом захисту прав шляхом визнанням права власності на майно.

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові, а саме на підставі виконавчого напису нотаріуса та відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Право іпотекодержателя (наразі позивача) на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору, договору про задоволення вимог іпотекодержателя виникло з підстав визначених ч.1 ст.328 ЦК України, однак цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України "Про іпотеку", ні договором, укладеним між сторонами.

У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі N 6-2967цс16 вирішувалося питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм статей 37-39 Закону України "Про іпотеку".

Верховний Суд України підтвердив свої висновки щодо застосування статей 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", статей 328, 335, 376, 392 ЦК України та зробив висновок, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку"). Зазначив, що суди, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, неправильно застосували норми статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Законом України "Про іпотеку" передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Іпотечним договором між сторонами від 20.05.2014 року передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до нього права власності на предмет іпотеки (п.6.7 Договору..., а.с.22,т.1).

Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.05.2014 року передбачено:

п.8 Звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, одним із наступних способів задоволення своїх вимог, про що Іпотекодержатель сповіщає Іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення: про перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання зобовязань зп договором позики.

п.9 Іпотекодержатель обирає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки на власний розсуд.

п. 10 Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної вартості.

п.11 При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, перехід права власності відбувається після спливу 30-денного строку з моменту надіслання на адресу Іпотекодавця, або з моменту вручення Іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення Основного зобовязання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання зазначеної вимоги, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя. Іпотекодавець цим Договором надає згоду на таке набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, та у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником договору позики, додаткова згода Іпотекодавця на набуття права власності Іпотекодержателем на предмет іпотеки на підставі цього Договору не потрібна.

Необхідною передумовою виникнення права власності є:

- документальне підтвердження особистого вручення або надсилання на адресу Іпотекодавця, письмової Вимоги про усунення порушення основного зобовязання та попередження про звернення ситягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги;

- відсутність на оригіналі цього Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя відмітки про його розірвання.

п.12 Вартість предмету іпотеки за домовленостю сторін становить 564854,00 грн.

В матеріалах справи наявні заяви-попередження від 26.12.2017 року, що адресовані іпоткодавцям, однак документальне підтвердження особистого вручення або надсилання на їх адресу - відсутні (а.с.95-97, т.1).

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

У статті 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку";

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року N 1953-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (п.п.8,9,10,11 Договору…) шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Вищезазначене кореспондується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 21.03.2018 року по справі №760/14438/15, та Верховного Суду України, викладених у постановах від 27 квітня 2017 року у справі N 6-679цс17, від 02 листопада 2016 року у справі N 6-2457цс16, від 24 травня 2017 року у справі N 6-1388цс16, від 27 вересня 2017 року у справі N 6-2853цс16, від 28 вересня 2016 року у справі N 6-1243цс16, від 13 вересня 2017 року у справі N 6-1446цс17, від 26 жовтня 2016 року у справі N 6-1625цс16.

Враховуючи вищезазначене суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач звернувся до суду з вимогою про припинення права власності за відповідачами і поновлення запису про право власності на спірне майно за ОСОБА_1 , у невизначений законом або договором спосіб (ч.1 ст.5 ЦПК України), та не надав доказів, що рішення державного реєстратора про скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 перешкоджає останньому зверненню за захистом свого права у позасудовому порядку.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію, поновлення запису про право власності.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2023 року.

Суддя