Справа № 466/993/22 Головуючий у 1 інстанції:Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/1411/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року в справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року Львівське міське комунальне підприємство (далі ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, уточненим заявою від 24.03.2023 року, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2016 року по 30.11.2021 року в розмірі 47374 грн. 66 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 і користуються послугами з централізованого опалення, які надавав їм у спірний період позивач. Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення відповідачам був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 та щомісячно направлялися повідомлення про вартість наданих послуг, проте, такі відповідачами не оплачувались, що свідчить про неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, як споживачів послуг, наслідком чого є порушення права позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго», просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» задовольнити повністю.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що судом не враховано правових висновків Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, зокрема, викладених у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №554/946/18.

Наголошує, що єдиною підставою для відключення окремих житлових будинків чи квартир від мережі централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії, однак, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування акту про відключення споживачів від послуг централізованого опалення.

13.06.2023 року відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Ощипок О.З. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.12.2023 року, є дата складення повного судового рішення 22.12.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в приватизованій квартирі АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою ЛМКП «Львівтеплоенерго» №1 від 31.01.2022 року.

Відповідно до довідок-актів ОСББ «Тополя 45» №28 від 05.05.2018 року, №21 від 10.05.2022 року, квартира АДРЕСА_1 не використовує теплову енергію від загальнобудинкової мережі центрального опалення. Квартира від`єднана від загальнобудинкової системи центрального опалення та обігрівається електричними конвекторами.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 липня 2018 року у справі №466/6708/16-ц, яка набрала законної сили, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 11374 грн. 99 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Постановою апеляційного суду встановлено, що: «у квартиру відповідачів у спірний період теплопостачання не постачалось, тобто послуги … не надавались. Причиною цього є від`єднання квартири відповідачів від загальнобудинкової мережі теплопостачання. Вказане мало місце задовго до 2014 року часу нарахування відповідачам заборгованості за надання послуг теплопостачання. Зважаючи на наведене, а саме те, що послуги з теплопостачання у квартиру відповідачів у спірний період не надавались та надання таких, за наявності факту від`єднання квартири відповідачів від мережі централізованого теплопостачання відповідно надані бути і у майбутньому не можуть, підстав укладення договору приєднання про надання таких послуг, про який вказує позивач, у них не було, як не було і підстав оплати послуг з теплопостачання, які їм у спірний період не надавались. Питання самовільності від`єднання, на що посилається позивач та оспорюють відповідачі (вказуючи, що таке мало місце коли вони фактично квартирою не користувались) фактично значення не має, оскільки особа не може бути змушена до оплати послуг, які вона фактично не отримувала та без наявності між сторонами договірних стосунків. Неправомірність відключення відповідачами чи іншими особами їх квартири від мережі теплопостачання, яка перебуває у власності ЛКП «Тополя-406», предметом жодного розгляду не було. Жодних даних про те, що таке визнано незаконним; що відповідачів чи інших осіб було притягнуто за таке пошкодження неналежного їм майна до відповідальності; про те, що відповідачів було зобов`язано відновити систему теплопостачання, тощо у матеріалах справи немає».

Відповідно до ч.4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Так, відповідно до п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Разом з тим, згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання», яка визначає основні принципи господарювання у сфері теплопостачання, споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Стаття 24 цього Закону передбачає, що захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється цим Законом, Законом України «Про захист прав споживачів», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця.

Відносини щодо отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються між власниками окремих приміщень та постачальниками таких послуг на підставі договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеними між конкретними споживачами та комунальними підприємствами, які надають такі послуги.

Згідно вище зазначених договорів, виконавці, тобто комунальні підприємства, зобов`язуються надавати споживачам вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживачі зобов`язуються своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

У разі порушення умов договору однією із сторін договір може бути розірваний. Однією з підстав для розірвання договору з ініціативи споживача, згідно з пунктом 32 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, є зникнення потреби в отриманні послуги або відмова споживача від користування послугами виконавця.

Відповідно ж до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Встановивши, що у спірний період відповідачі теплової енергії не отримували, оскільки квартира АДРЕСА_1 відключена від системи централізованого опалення, а нарахування плати за послуги з теплопостачання здійснено позивачем в загальному порядку, в той час, як такі послуги надаватися фізично не могли, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення спірної заборгованості.

Відсутність акту постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки факт від`єднання квартири відповідачів від системи централізованого опалення встановлений рішенням суду у справі №466/6708/16-ц, яке набрало законної сили.

Судом беззаперечно встановлено, що позивачу було відомо про відключення відповідачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, що стверджується вищезазначеними актами ОСББ «Тополя 45» №28 від 05.05.2018 року, №21 від 10.05.2022, а також тим, що позивач мав намір списати борги відповідачів за послуги у період з 01.07.2014 року по 31.11.2016 року у зв`язку з їх неотриманням споживачами, і жодних дій, спрямованих на приведення системи теплопостачання у квартирі відповідачів до попереднього стану, починаючи з 01.12.2016 року, позивачем не вчинено.

Зважаючи на викладене, особа не може бути змушена до оплати послуг, які вона фактично не отримувала.

При цьому, необхідно також зазначити, що жодним судовим рішенням не встановлено неправомірності відключення відповідачами їх квартири від мережі централізованого теплопостачання.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених ЛМКП «Львівтеплоенерго» позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич