головуючий у суді І інстанції Заставенко М.О.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Анатолія Васильовича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року

за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Богуш Марини Костянтинівни про відстрочку виконання рішення суду

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, визначення способів участі батька у вихованні дитини

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, визначення способів участі матері у вихованні дитини, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - доньки ОСОБА_3 , разом з матір`ю та визначення способів та порядку участі батька у спілкуванні та вихованні доньки.

Батько дитини - ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення та визначення способів та порядку участі матері у спілкуванні та вихованні доньки.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .

Визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 і спілкуванні з нею у формі зустрічей поза місцем проживання дитини та спільного відпочинку за наступним графіком, без присутності матері дитини:

щовівторка та щочетверга з 16-00 год. до 20-00 год.;

перший, третій, п`ятий тиждень місяця з 10-00 год. суботи до 18-00 год. неділі;

кожного парного року з 10-00 год. 31 грудня до 19-00 год. 01 січня;

у дні народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом чотирьох годин в узгоджений з матір`ю дитини час;

щорічно в період осінніх та весняних канікул протягом 3 днів за домовленістю між батьками;

щорічно в період зимових канікул протягом 7 днів за домовленістю між батьками;

щорічно в період літніх шкільних канікул не менше 20 днів за домовленістю між батьками.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати та сприяти необмеженому спілкуванню батька з донькою будь-якими засобами зв`язку - телефонним, поштовим, електронним тощо.

Зобов`язано ОСОБА_2 повідомляти про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку зустрічей та спільного відпочинку батька з дитиною.

Зобов`язано ОСОБА_2 на вимогу батька дитини надавати інформацію про місцезнаходження дитини, умови її життя, навчання та виховання.

Зобов`язано ОСОБА_1 під час спілкування з донькою дотримуватися розпорядку її дня і режиму харчування, не допускати негативних розмов стосовно матері дитини та письмово або в електронній формі повідомляти ОСОБА_2 про намір забрати дитину під час канікул, а саме: під час осінніх, зимових та весняних канікул - не пізніше, ніж за два тижні до їх початку; під час літніх канікул - не пізніше, ніж за місяць до їх початку.

Відстрочено виконання рішення в частині особистих зустрічей батька з дитиною на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, але не пізніше повернення дитини на територію України.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1 362 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року скасовано в частині відстрочення виконання рішення в частині особистих зустрічей батька з дитиною на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, але не пізніше повернення дитини на територію України, в іншій частині залишено без змін.

Постанова апеляційного суду у цій частині мотивована тим, що сторони не зверталися до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду в частині особистих зустрічей батька з дитиною на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, тому рішення суду першої інстанції в цій частині є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

У вересні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Богуш М.К. звернулася до суду першої інстанції із заявою, у якій просила відстрочити виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року у справі № 753/13820/21 у частині особистих зустрічей батька ОСОБА_1 з донькою - ОСОБА_3 на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, але не пізніше повернення дитини на територію України.

Заява обґрунтована тим, що виконання рішення суду в частині особистих зустрічей батька з дитиною істотно ускладнене неможливістю забезпечити ОСОБА_3 безпеку на території Україні, де з 24 лютого 2022 року Указом Президента України введено воєнний стан. Наразі заявник разом з донькою проживають у Словаччині за адресою: АДРЕСА_1 , про що матір дитини повідомила батьку, а також не перешкоджає йому та всіляко сприяє необмеженому спілкуванню батька з донькою телефонними, поштовими, електронними засобами зв`язку, тощо.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року заяву про відстрочку виконання рішення суду задоволено частково.

Відстрочено виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року у справі № 753/13820/21 в частині особистих зустрічей батька - ОСОБА_1 з дитиною - ОСОБА_3 до закінчення дії правового режиму воєнного стану в Україні, або повернення ОСОБА_2 разом з донькою - ОСОБА_3 до України, в залежності від того, яка подія настане раніше, але не пізніше 04 березня 2024 року.

В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що відстрочення виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року, враховуючи військову агресію російської федерації проти України, забезпечить безпеку дитини та її сталого повсякденного ритму життя.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Мельниченко А.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та передчасною, оскільки унеможливлює спілкування відповідача з донькою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у січні 2023 року ним ініційовано процедуру повернення ОСОБА_3 , відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, подав до компетентних органів Словаччини через Міністерство юстиції України заяву про сприяння поверненню дитини.

Оскаржувана ухвала є обов`язковою до виконання і тим самим перешкоджає розгляду питання про повернення дитини до України компетентним судом на території Словацької Республіки.

Апелянт вказує, що, незважаючи на обов`язковість виконання судового рішення, ОСОБА_2 вчиняє дії, направлені на відсторонення ОСОБА_1 від будь-якого спілкування з донькою та участі у її вихованні, що негативно впливає на можливість підтримання відносин доньки з батьком, а оскаржувана ухвала створює додаткові перешкоди у спілкуванні батька та дитини. Наголошує, що відсутність особистих зустрічей, системного спілкування з дитиною розриває психологічний та тактильний зв`язок між ними, що безпосередньо впливає на їх відносини. ОСОБА_2 намагається відсторонити ОСОБА_1 також від онлайн спілкування з дитиною.

Зазначає, що позивач не обґрунтувала належними та допустимими доказами, що існують підстави, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду першої інстанції. Посилання позивача на те, що в Україні запроваджено воєнний стан, є маніпулюванням з її боку, оскільки бойові дії ведуться не на всій території України, місто Київ не відноситься до територій, на який ведуться бойові дії. Наразі, в Україні створені необхідні умови для проживання дітей, працюють школи та дитячі садочки.

Вказує, що зустрічі можуть проводитись у безпечних місцях, які максимально наближені до кордону України.

Також вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що зустрічі між батьком та дитиною можливі не лише за місцем проживання дитини. Тобто, особисті зустрічі з дитиною будуть неможливими навіть за умови, що ОСОБА_1 зможе виїхати на територію Словацької Республіки, враховуючи дії позивача, посилаючись на ухвалу суду першої інстанції вона зможе не надати дитину для особистих зустрічей з батьком.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Богуш М.К. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що виїзд дитини ОСОБА_3 за межі території України був вимушеною мірою та здійснений відповідно до чинного законодавства України.

Вказує, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що оскаржувана ухвала перешкоджає розгляду питання повернення ОСОБА_3 до України на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Також апелянтом не надано доказів того, що ОСОБА_2 вчиняє дії направлені на відсторонення ОСОБА_1 від спілкування з донькою та участі у її вихованні.

Зазначає, що надані ОСОБА_1 копії листів Міністерства юстиції України, додані до апеляційної скарги, не можуть бути враховані апеляційним судом при розгляді справи, оскільки датовані 01 січня 2023 року, 01 березня 2023 року, 18 травня 2023 року, тобто перебували у розпорядженні апелянта на час розгляду справи у суді першої інстанції.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Мельниченко А.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Богуш М.К. у судовому засіданні заперечувала проти вимог апеляційної скарги.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин 1, 2 цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Частиною 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 435 ЦПК України підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина 5 статті 435 ЦПК України).

Відстрочення виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площині процесуального права. Однак, підстави, а саме: наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, залежать від предмету спору у межах спірних правовідносин.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів обох батьків та дитини. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За висновками Європейського суду з прав людини, - між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, Рішення від 07 грудня 2006 року).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року у справі № 753/13820/21 визначено, зокрема, способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і спілкуванні з нею у формі зустрічей поза місцем проживання дитини та спільного відпочинку за наступним графіком, без присутності матері дитини:

щовівторка та щочетверга з 16-00 год. до 20-00 год.;

перший, третій, п`ятий тиждень місяця з 10-00 год. суботи до 18-00 год. неділі;

кожного парного року з 10-00 год. 31 грудня до 19-00 год. 01 січня;

в дні народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом чотирьох годин в узгоджений з матір`ю дитини час;

щорічно в період осінніх та весняних канікул протягом 3 днів за домовленістю між батьками;

щорічно в період зимових канікул протягом 7 днів за домовленістю між батьками;

щорічно в період літніх шкільних канікул не менше 20 днів за домовленістю між батьками.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року скасовано в частині визначення місця проживання дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини залишено без змін.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу.

ОСОБА_2 разом з донькою - ОСОБА_3 у зв`язку зі збройною агресією російської федерації покинули територію України після повномасштабного вторгнення та фактично проживають у АДРЕСА_2 , дозвіл перебування - до 04 березня 2024 року (а.с. 52,53 т. 4).

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимоги частини 1 статті 367 ЦПК України, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховує таке.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ним ініційовано процедуру повернення ОСОБА_3 , відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей та оскаржувана ухвала про відстрочення виконання рішення суду перешкоджає розгляду питання про повернення дитини до України компетентним судом на території Словацької Республіки.

Статтею 1 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі - Конвенція) визначено, що цілями цієї Конвенції є:

a) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та

b) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.

Абзацом 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 383 від 29 березня 2022 року) визначено, що виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Таким чином відсутні підстави вважати, що малолітня ОСОБА_3 , яка виїхала за межі України разом із матір`ю ОСОБА_2 , є такою, що виїхала незаконно.

Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів того, що він ініціював процедуру щодо забезпечення реалізації права доступу до дитини на підставі статті 21 Конвенції та відстрочення виконання рішення суду перешкоджає йому у реалізації такого права.

З наданих представником ОСОБА_1 - адвокатом Мельниченко А.В. до апеляційної скарги листів від Міністерства юстиції України також не вбачається, що ОСОБА_1 вже ініційовано таку процедуру, так, зокрема в останньому листі, датованому 17 жовтня 2022 року, роз`яснено, на що відповідачу за первісним позовом необхідно звернути увагу, якщо він бажає ініціювати судові процедури про повернення дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 вчиняє дії, направлені на відсторонення ОСОБА_1 від спілкування з донькою та участі у її вихованні, зокрема намагається відсторонити ОСОБА_1 також від онлайн спілкування з дитиною.

Рішенням Дарницький районний суд міста Києва від 24 червня 2022 року зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати та сприяти необмеженому спілкування батька з донькою будь-якими засобами зв`язку - телефонним, поштовим, електронним тощо.

Рішення суду у цій частині переглядалося судом апеляційної інстанції та залишено без змін, а оскаржуваною ОСОБА_1 ухвалою суду першої інстанції виконання рішення суду у цій частині не відстрочене, а тому може бути ініційована процедури його визнання та допуску до виконання.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що його зустрічі з малолітньою донькою можуть проводитись у безпечних місцях, апеляційний суд враховує те, що воєнний стан введено на усій території України, тому з урахуванням потенційної ракетної небезпеки визначити певне місце як безпечне є неможливим.

При цьому, зазначаючи про можливість його зустрічі з дитиною на території України, яка максимально наближена до західного кордону, апелянтом не надано будь-якого доказу на підтвердження того, що ним забезпечено умови для проведення таких зустрічей з дитиною, зокрема наявність житла (у власності або орендованого), яке відповідає умовам комфортності та безпечності для дитини, а також механізм привезення дитини із Словацької Республіки до України.

Підстави для покладення обов`язку привезти дитину та забезпечити її житлом, яке розташоване біля західного кордону України, на матір ОСОБА_2 відсутні, оскільки такий спосіб виконання не передбачений рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 у своєму клопотанні, яке надійшло до суду першої інстанції 23 червня 2022 року та направлялося ОСОБА_1 , що підтверджується описом вкладення у цінний лист, повідомила про те, що 18 квітня 2022 року вона разом із донькою виїхала до Словацької Республіки та проживає там.

Однак, ОСОБА_1 не було уточнено його зустрічні позовні вимоги з урахуванням таких нових обставин у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала про відстрочення виконання рішення перешкодить йому у зустрічі з донькою у разі його виїзду на територію Словацької Республіки на законних підставах, оскільки дія указаної ухвали поширюється і ухвала у разі набрання нею законної сили є обов`язковою для виконання тільки на території України.

На підставі викладеного, враховуючи характер обставин, що ускладнюють виконання рішення суду (введення воєнного стану на території України та виїзд матері з дитиною до Республіки Словаччини), а також короткочасність терміну, на який відстрочено виконання рішення (не пізніше 04 березня 2024 року), апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, застосування яких не призводить до порушення права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а також забезпечить дотримання балансу інтересів дитини та обох її батьків.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому цю ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 359-361 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Анатолія Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення виготовлено 25 грудня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська