У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Голяна О.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» про захист честі, гідності та стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

14.06.2023 року засобом поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який зареєстрований канцелярією суду 04.08.2023 року, до ТОВ «Закарпатгаз Збут» про захист честі, гідності та стягнення суми.

Згідно поданої заяви ОСОБА_1 просить суд:

1.Стягнути з відповідача витрати за приїзд ОСОБА_1 до ЗМРСЗО;

2.Стягнути з відповідача одноденне утримання ОСОБА_1 22.05.2023 під час вирішення питання захисту прав (розмір відрядних за один день);

3.Зобов`язати відповідача спростувати до адвокатського об`єднання інформацію, що у ОСОБА_1 станом на 01.05.2023 існує борг;

4.Стягнути витрати за честь, гідність та ділову репутацію в розмірі 3 381, 17 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що така не містить зазначення доказів, що підтверджують обставини, викладені в позовній заяві /п.5 ч.2 ст.175 ЦПК України/, а також до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону /ч. 4ст.177 ЦПК України/.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21.09.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року - повернуто скаржниці.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2023 року продовжено позивачу ОСОБА_1 строк на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2023 року.

11.10.2023 року ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху було відправлено на адресу, зазначену в позовній заяві, позивачу ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 /, однак ухвала повернута органом поштового зв`язку на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

06.12.2023 року судом повторно направлено позивачу ОСОБА_1 ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, однак в цьому випадку ухвала повернута органом поштового зв`язку на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до положень частини 1 статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяв про зміну поштової адреси позивачка ОСОБА_1 не подавала. Станом на 26.12.2023 року недоліки, вказані в ухвалі суду, усунуті не були.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (постанова ВС від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова ВС від 10 квітня 2020 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21).

Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

У дані справі судом близько чотирьох місяців приймались заходи щодо інформування позивача про недоліки позовної заяви, однак позивач, незважаючи на публікацію усіх судових рішень у відкритому реєстрі судових рішень, вимоги суду не виконала, чим проігнорувала судові процедури та поставила суд, який повинен забезпечити принцип рівності сторін у справі, перед необхідністю повернення позовної заяви.

Таким чином, враховуючи розумність строку розгляду справи, та, враховуючи те, що суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження по справі, оскільки позивачем не були отримані копії ухвал, недоліки позовної заяви не усунуті, приходжу до висновку, що вказану позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» про захист честі, гідності та стягнення суми - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. ГОЛЯНА