ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3 , про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 поштою отримано повістку про виклик до суду в кримінальному провадженні № 761/28674/20, датовану 17 вересня 2020 року, за якою вона викликалась на 11.40 год. 25 вересня 2020 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В. в якості особи, стосовно якої розглядається клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

05 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою на адресу голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. щодо надання їй копії судового рішення по справі № 761/28674/20 від 25 вересня 2020 року.

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 поштою отримано лист голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. від 02 листопада 2020 року № 01-20/232/2020/К-203, яким їй було відмовлено у наданні копії судового рішення по справі № 761/28674/20 від 25 вересня 2020 року.

25 вересня 2020 року об 11.40. год. слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В. по кримінальному провадженні № 761/28674/20 винесене судове рішення.

24 листопада 2020 року прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. було отримано заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі № 201/11903/20 прокурора було зобов`язано до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року.

05 січня 2021 року Дніпропетровською обласною прокуратурою відкрито кримінальне провадження № 0000005 за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року лише відносно злочину за ч. 1 ст. 366 КК України, що було направлено до органу досудового розслідування - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

16 квітня 2021 року старшим слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, Мішуровським В.В. винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року.

27 травня 2021 року старшим слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, Мішуровським В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2021 року, відкритого за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року, з підстав відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

08 червня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/2122/21 відмовлено у задоволенні скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

30 червня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/2264/21 скасовано постанову слідчого від 27 травня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2021 року; матеріали зазначеного кримінального провадження направлені до Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, для продовження досудового розслідування.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 на адресу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Маньковського Д.В. подано запит щодо повідомлення її на адресу електронної пошти про стан проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року після того, як ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року по справі № 203/2264/21 постанова слідчого про закриття зазначеного кримінального провадження була скасована як незаконна.

25 серпня 2021 року на адресу прокурора Козакевич Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 було подано клопотання (вхідний реєстраційний номер Дніпропетровської обласної прокуратури 4470 від 25 серпня 2021 року) про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року з метою припинення порушення конвенційних прав ОСОБА_1 на справедливий суд та на ефективний засіб юридичного захисту по зазначеному кримінальному провадженню; вказане клопотання не було розглянуто прокурором Козакевич Ю.О. у відповідності до вимог ч. 1 ст. 220 КПК України, з огляду на що, 30 серпня 2021 року бездіяльність прокурора була оскаржена до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, за якою 30 серпня 2021 року судом була відкрита справа № 203/3570/21.

03 вересня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/2122/21 відмовлено у перегляді за нововиявленими обставинами ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року по справі № 203/2122/21 щодо відмови у задоволенні скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року.

21 вересня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/3570/21 відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора, у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року.

З урахуванням зазначеного позивач просила суд стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення державою Україна її конвенційних прав при незаконній бездіяльності та винесенні незаконних рішень органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду, що не забезпечили ефективний захист конвенційного права ОСОБА_1 на повагу до її приватного і сімейного життя та порушили конвенційне право ОСОБА_1 на справедливий суд, грошову суму в розмірі чотириста тисяч гривень, що розраховується як арифметична сума наступного:

100 000 гривень - грошове відшкодування приниження честі, гідності, ділової репутації, спричинених душевних страждань та емоційної пригніченості, завданих ОСОБА_1 у зв`язку із протиправним використанням її ім`я та персональних даних у кримінальному провадженні, процесуальне питання по якому вирішувалось у Шевченківському районному суді м. Києва в рамках кримінальної справи № 761/28674/20, що, з урахуванням відмови держави Україна (в особі національних органів: Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Дніпропетровської обласної прокуратури,) у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року, обумовило порушення зобов`язання держави Україна гарантувати ОСОБА_1 право на повагу до приватного і сімейного життя;

100 000 гривень - грошове відшкодування душевних страждань та емоційної пригніченості, завданих ОСОБА_1 у зв`язку із незабезпеченням державою Україна можливості отримання ОСОБА_1 в національних органах (в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Дніпропетровській обласній прокуратурі,) ефективного засобу юридичного захисту (кримінально-правового) її конвенційного права на повагу до її приватного і сімейного життя, що, з огляду на відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року, обумовило порушення зобов`язання держави Україна гарантувати ОСОБА_1 право на ефективний засіб юридичного захисту;

100 000 гривень - грошове відшкодування душевних страждань та емоційної пригніченості, завданих ОСОБА_1 у зв`язку із протиправним недотриманням національними органами України (Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та Дніпропетровською обласною прокуратурою) правил судової процедури стосовно розгляду заяв ОСОБА_1 про вчинені проти неї кримінальні правопорушення, унеможливлення національними органами України (Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Дніпропетровською обласною прокуратурою) реалізації ОСОБА_1 прав потерпілого у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року, та незабезпеченням національним органом України справедливого розгляду упродовж розумного строку розгляду справ за скаргами ОСОБА_1 , що обумовило порушення зобов`язання держави Україна гарантувати ОСОБА_1 право на справедливий суд;

100 000 гривень - грошове відшкодування приниження честі, гідності та емоційної пригніченості, завданих ОСОБА_1 у зв`язку із унеможливленням державою Україна реалізації ОСОБА_1 ефективного засобу юридичного захисту (кримінально-правового) її конвенційного права на повагу до її приватного і сімейного життя, що вчинене національними органами України (Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Дніпропетровською обласною прокуратурою) через відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року, що, внаслідок не забезпечення ОСОБА_1 можливості отримати в національному органі (Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Дніпропетровській обласній прокуратурі) ефективну реалізацію її конвенційного права на ефективний засіб юридичного захисту та недодержання в національних органах (Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Дніпропетровській обласній прокуратурі) конвенційного права ОСОБА_1 на справедливий суд, порушило зобов`язання держави Україна поважати її права людини, гарантії безумовного дотримання яких надані державою Україна у ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління Державного бюро розслідувань і ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 поштою отримано повістку про виклик до суду в кримінальному провадженні № 761/28674/20, датовану 17 вересня 2020 року, за якою вона викликалась на 11.40. год. 25 вересня 2020 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В.

05 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою на адресу голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. щодо надання їй копії судового рішення по справі № 761/28674/20 від 25 вересня 2020 року.

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 поштою отримано лист голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. від 02 листопада 2020 року № 01-20/232/2020/К-203, яким їй було відмовлено у наданні копії судового рішення по справі № 761/28674/20 від 25 вересня 2020 року.

25 вересня 2020 року об 11.40. год. слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В. по кримінальному провадженні № 761/28674/20 винесене судове рішення.

24 листопада 2020 року прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. було отримано заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі № 201/11903/20 зазначеного прокурора було зобов`язано до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року.

05 січня 2021 року Дніпропетровською обласною прокуратурою відкрито кримінальне провадження № 0000005 за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року лише відносно злочину за ч. 1 ст. 366 КК України, що було направлено до органу досудового розслідування - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

16 квітня 2021 року старшим слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, Мішуровським В.В. винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року.

27 травня 2021 року старшим слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, Мішуровським В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2021 року, відкритого за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 23 листопада 2020 року, з підстав відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

08 червня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/2122/21 відмовлено у задоволенні скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

30 червня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/2264/21 скасовано постанову слідчого від 27 травня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2021 року; матеріали зазначеного кримінального провадження направлені до Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, для продовження досудового розслідування.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 на адресу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Маньковського Д.В. подано запит щодо повідомлення її на адресу електронної пошти про стан проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року.

25 серпня 2021 року на адресу прокурора Козакевич Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 було подано клопотання (вхідний реєстраційний номер Дніпропетровської обласної прокуратури 4470 від 25 серпня 2021 року) про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року .

03 вересня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/2122/21 відмовлено у перегляді за нововиявленими обставинами ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року по справі № 203/2122/21 щодо відмови у задоволенні скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року.

21 вересня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/3570/21 відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора, у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 0000005 від 05 січня 2021 року, при цьому, провадження по справі № 203/3570/21 було відкрите судом 31 серпня 2021 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив із того, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. Вказав, що метою оскарження позивачем бездіяльності слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві у даному спорі було оспорювання процесуальної діяльності та незгода з прийнятими процесуальними рішеннями відповідно до вимог КПК України. Зазначене не є безумовним доказом неправомірних дій або бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України. При цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на наявність якої посилається позивач. Крім того, незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, саме по собі не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом ? моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, прокурорами про які вказано у позові ОСОБА_1 , та настанням шкоди.

З урахуванням вищенаведеного та правильно встановлених судом фактичних обставин цієї справи, колегія суддів погоджується з такими висновками.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, встановлення факту протиправності дій, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) слідчого (органу), а відтак обґрунтованим є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР у м. Полтаві та прокурорів у цій справі було оспорювання процесуальної діяльності слідчого.

Разом із цим, зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах: від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20); від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц (провадження № 61-3057св21).

Сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем у апеляційній скарзі ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого ДБР та прокурора і притягнення останніх до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: