Справа № 476/255/23
Провадження № 2/476/78/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.06.2023 року с.м.т. Єланець
Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Чернякової Н.В.
за участю секретаря Минаєвої Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним
06.04.2023 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначала, що 23.11.1999 року ОСОБА_1 придбав у відповідача житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим філією Миколаївської Універсально Товарно-сировинної біржи в смт Єланець за №198. Під час вирішення питання про відчуження вищевказаного житлового будинку з`ясувалося, що договір нотаріально не посвідчений.
Посилаючись на викладене, з метою захисту прав позивача як власника вказаного майна, просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
Ухвалою від 01.05.2023 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також вирішив розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її відсутність та позивача, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. У разі неявки відповідача просили провести заочний розгляд справи.
Відповідач у визначений строк відзив до суду не направив, у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за клопотанням представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.
Так, згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 23.11.1999 між сторонами укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим того ж дня філією Миколаївської Універсально Товарно-сировинної біржи у "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном" за №198 (а. с. 8).
Так, відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.
Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Покупець сплатив продавцям належну за договором покупну ціну, а останні отримали грошові кошти та передали квартиру у її розпорядження.
У зв`язку з цим, можна констатувати, що сторонами була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання.
При вчиненні договору купівлі-продажу будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку.
24.11.1999 року Вознесенським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право приватної власності позивача на вищевказаний житловий будинок та записано у реєстрову книгу №8 за реєстровим № 1256 (а. с. 9).
З матеріалів справи вбачається, що позивач на даний час зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . У спірному житловому будинку за вказаною адресою він зареєстрував членів своєї сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . За весь період проживання у вказаному житловому будинку позивач сплачував комунальні послуги (а. с. 6-7, 17-19, 45-46).
Судом встановлено, що позивач з метою посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області, де йому відмовлено у вчиненні вказаної дії, оскільки, наданий ним договір №198 купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений.
Виправити вказані недоліки у позасудовому порядку не видається можливим.
Нині захист права власності позивача на вищевказаний житловий будинок можливий лише шляхом визнання договору №198 купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Згідно ст.15 Закону «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Отже, позивачем та його представником надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди між покупцем і продавцем житлового будинку, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди.
Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що зазначене є підставою для визнання договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, укладеного на біржових торгах, дійсним.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу № 198 від 23.11.1999 року, житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований філією Миколаївської Універсальної Товарно-сировинної біржі в смт Єланець, дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте Єланецьким районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 30.06.2023 року.

Суддя Н.В.Чернякова