справа №176/1761/23
провадження №2/176/1197/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Крамар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2) про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02.04.2009 року відповідно до наказу №55 від 02.04.2009 року його було прийнято на ДП «Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових руд». 01.09.2010 року дане підприємство на підставі наказу Міністерства палива та енергетики України №659 від 26.11.2009 року та наказу ДП «СхідГЗК» №223 від 01.09.2010 року реорганізоване шляхом створення шахти Новокостянтинівська та її приєднання до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Наказом №318/к від 19.03.2018 року ОСОБА_1 було тимчасово призначено виконуючим обов`язки майстра гірничого дільниці БВР №17 на період відсутності основного працівника.

20.03.2018 року о 07 годині ранку позивач прибув на Новокостянтинівську шахту ДП «СхідГЗК», де в подальшому ним було пройдено медичний огляд, який було проведено фельдшером оздоровчого пункту ОСОБА_2 та за відсутності зауважень до стану його здоров`я та негативного показника на алкоголь, за результатами зазначеного огляду фельдшером було зроблено запис №357 у Журналі реєстрації проходження підземного медичного контролю».

Видавши наряд підлеглому персоналу, позивач ОСОБА_1 перевдягнувся в спецодяг, отримав індивідуальний світильник, саморятівник та опустився на горизонт -300 метрів підземного комплексу шахти для подальшого безпосереднього допуску та керівництва за виконанням робіт підвищеної небезпеки працівниками дільниці БВР №17.

Дійшовши до ходового підняттєвого горизонту -300/-292 метру, позивач візуально переконався в безпечності пересування по ходовому підняттєвому, та оглянув драбину по якій мав намір пересуватися. Після проведення огляду місця подальшого пересування позивач почав підійматися по драбині та діставшись до четвертого щабля переніс вагу власного тіла на ліву ногу, щоб піднятися на п`ятий щабель, однак у зв`язку з тим, що драбина похитнулася, опорна ліва нога зірвалася з четвертого щабля і через втрату рівноваги зісковзнула рука, внаслідок чого сталося падіння з висоти на лівий бік драбини, де лежала порода, яка не була зачищена з ходового відділення, у зв`язку з чим, внаслідок падіння позивачем була забита нижня ліва частина тіла, ступня лівої ноги та праве коліно. Внаслідок падіння, позивач відчув раптовий гострий біль у лівій нозі та відчутний біль у правій нозі. Дана подія сталася з позивачем близько 10 години. Відсидівшись на породі він почав підійматися спочатку навколішки, а згодом намагався зіп`ятися на ноги, але через нестерпний біль стати на ліву ногу не зміг, тому став лише на праву ногу, хоча і відчував в ній біль в районі суглобу. Пересуваючись по горизонту -300 до найближчого телефону позивач зустрів ОСОБА_3 , та ще декілька осіб, імена яких йому не були відомі, та після її запитання «що трапилося?», позивач відповів що впав з драбини та травмувався у зв`язку з чим відчуває нестерпний біль та потребує допомоги, але нею це повідомлення було проігнороване і вона продовжила свій рух далі. Позивач, в свою чергу, був змушений пересуватися далі по горизонту -300, стрибаючі на одній нозі та спираючись об борти виробок, для того, щоб дістатися до телефону, який знаходився у камері зберігання зарядного обладнання дільниці БВР № 17. Таким чином, я прострибав до пункту призначення близько 100 метрів.

Дібравшись до камери зберігання зарядного обладнання дільниці БВР №17, та перебуваючи в стресовому стані, викликаному сильним болем, який було відчутно у обох кінцівках, позивач ліг на стелаж для того, щоб хоч трохи відпочити та для того, щоб біль, який він відчував, втамувався. Приблизно об 11 годині, позивач зателефонував в.о. начальника дільниці БВР №17 ОСОБА_4 та доповів йому, що отримав травму лівої ноги, яка сильно болить, через що він не може рухатися самостійно та невідкладно потребує сторонньої допомоги та огляду лікарем, однак у відповідь почув лише слова наступного змісту «зачекай та нікуди не телефонуй».

О 12 годині 30 хвилин стан позивача значно погіршився і він був змушений повторно звернувся за допомогою, зателефонувавши до в.о. начальника дільниці БВР №17 ОСОБА_4 , однак отримав у відповідь лише фразу «зачекай ми вирішуємо твоє питання». Тобто, позивач стверджує, що упродовж всього цього часу він був позбавлений будь-якої допомоги та відчував нестерпний біль внаслідок отриманої травми.

Приблизно о 14 годині, зателефонував в.о. начальника дільниці БВР №17 Орлов Ю.М., який надав вказівку вирушати на ствол РЕ-6 самостійно пішки на одній нозі, у зв`язку з тим, що електровоза не буде. Зателефонувавши повторно до в.о.начальника дільниці БВР №17 Орлова Ю.М., позивач отримав інформацію іншого змісту, що «електровоз буде з пасажирськими вагонами, тоді й поїдеш, та зможеш виїхати на поверхню».

Електровоз прибув приблизно о 15 годині й гірники підземні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 допомогли позивачу сісти в пасажирський вагон електровозу та вийти із вагону електровозу, коли він доїхав до ствола РЕ-6 і супроводили позивача до вагонів з породою. В подальшому позивач, спираючись на вагони з породою дібрався камери сигналіста та попросив присісти в нього для того, щоб дочекатися підйомну «клєть», яка буде підіймати працівників на поверхню.Після того як «клєть» спустилася для підйому працівників на поверхню позивач виїхав на поверхню з іншими працівниками, тримаючись за її внутрішні поручні.

Після того, позивач добрався до поверхні та у зв`язку з тим, що вже майже повністю був виснажений сильним болем, позивач був змушений знову відсидітися у камері сигналіста для того, щоб мати змогу продовжити рух. Після того, як позивач вийшов із камери сигналіста він зустрів ОСОБА_7 і запитав чи буде якийсь транспорт, щоб добратися до медичного пункту, однак він не володів інформацією про нещасний випадок, що стався, тому йому не було нічого відомо про транспорт.У зв`язку з тим, що транспорт для доставки позивача до медичного пункту не був забезпечений, позивач зателефонував до начальника автобази і він надав згоду на те, щоб водій автобази довіз його до медичного пункту.

Після того, як водій автобази довіз ОСОБА_1 до медичного пункту фельдшером оздоровчого пункту Кучерук М.В. було проведено огляд, а саме вона оглянула ногу позивача, провела алкотест, результат якого був негативний, та виміряла артеріальний тиск, який на той час був 160/80 через перенесений больовий шок. За результатами проведеного огляду фельдшером медичного пункту позивачу було видане направлення №357 від 20 березня 2018 року до хірургічного відділення ДЗ «СМСЧ №-17 МОЗ України» з підозрою діагнозу «закритий перелом лівого гомілковостопного суглобу».

Через 40 хвилин після проведеного огляду позивача службовим транспортом було доставлено до ДЗ «СМСЧ №-17 МОЗ України» в супроводі електромеханіка дільниці БВР №17 ОСОБА_8 , де йому було встановлено діагноз «закритий перелом п`яткової кістки зліва».

На наступний день позивача було направлено до КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» травмпункт для підтвердження встановленого діагнозу.

За результатом медичного огляду позивач отримав закритий перелом п`яткової кістки зліва на підтвердження чого йому була видана довідка №267 від 21 березня 2018 року КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» травмпункт.

22 березня 2018 року наказом генерального директора ДП «Схід ГЗК» №188 «Про призначення комісії» було створено комісію з розслідування нещасного випадку.

23 березня 2018 року позивачем ОСОБА_1 було надано пояснення стосовно нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 20 березня 2018 року під час виконання ним обов`язків майстра гірничого дільниці буровибухових робіт дільниці № 17.

Станом на момент настання нещасного випадку діючим був «Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, відповідно до п.8 якого встановлено, що у разі настання нещасного випадку безпосередній керівник робіт зобов`язаний терміново організувати надання першої невідкладноїдопомоги потерпілому, забезпечити, у разі потреби, його доставку до лікувально-профілактичного закладу, що було повністю проігноровано, оскільки приблизно об11 годині дня позивач повідомив безпосереднього керівника про настання нещасного випадку, але не отримав жодної допомоги протягом значного періоду часу (а саме з11 години до фактичного часу закінчення зміни, що складає більше 5 годин), а також позивач стверджує, що йому не був забезпечений транспорт для доставки його до лікувально-профілактичного закладу, оскільки відстань від робочого місця, де стався нещасний випадок до найближчої лікарні, де могли надати необхідну лікарську допомогу складає, більш ніж 50 км.

Тобто, позивач стверджує, що його, потерпілого від нещасного випадку на виробництві упродовж значного проміжку часу залишили без надання необхідної медичної допомоги в шахті на глибині -300 метрів, спричинивши через це значну моральну травму, а також залишили без будь-якого знеболюючого препарату протягом значного проміжку часу, що викликало додаткові душевні та фізичні страждання через травму.

Позивач був вимушений самостійно вибиратися із шахти на поверхню, а також вирішувати питання стосовно його транспортування до лікувально-профілактичного закладу, що в свою чергу стало причиною глибокої моральної травми та призвело до душевних страждань.

Також позивач стверджує, що упродовж проведення всього розслідування нещасного випадку на виробництві йому спричинялися перешкоди для участі у роботі комісії, ознайомлення з матеріалами та висловлення власної думки стосовно обставин справи. Позивач ОСОБА_1 зауважує, що уповноваженою посадовою особою відповідача йому було відмовлено у видачі направлення на проходження медико-соціальної експертизи та встановлення відсотка втрати професійної працездатності та визначення потреби у додаткових видах допомоги у зв`язку з нещасним випадком.

16 жовтня 2018 року позивач звернувся за направленням до обласної МСЕК №1 КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи» для проходження первинного огляду та встановлення відсотка втрати професійної працездатності та визначення потреби у додаткових видах допомоги у зв`язку з нещасним випадком, який стався 20 березня 2018 року.

Рішенням МСЕК з 25 вересня 2018 року позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 5 % безтерміново та видано довідку серії 12 ААА №011827 від 16 жовтня 2018 року.

22 січня 2019 року позивач був змушений звернутися у поліклініку ДЗ «СМСЧ №17 МОЗУ» у зв`язку з постійним гострим болем у лівому гомілковостопному суглобі та стопі, який підсилювався при ходьбі та фізичному навантаженні упродовж значного проміжку часу, що становило майже рік з моменту виникнення травми.За результатами обстеження позивачу було встановлено діагноз: посттравматичний артрозо-артрит лівого гомілковостопного суглобу та дрібних суглобів лівої стопи, больовий синдром.

У зв`язку з сильним невтамованим і постійно наростаючим стійким болем у лівому гомілковостопному суглобі, що підсилювався при фізичному навантаженні та ходьбі, порушенні функції стопи позивач був вимушений 06 квітня 2022 року звернутися за наданням медичної допомоги та лікування у поліклініку КНП «Смолінська медична санітарна частина» Смолінської селищної ради.

За результатами обстеження позивачу було встановлено діагноз: посттравматичний деформуючий артроз лівого гомілковостопного суглобу. ПФС II ст. лівої стопи І і ІІ ст. Больовий синдром, що є наслідком виробничої травми від 20 березня 2018 року.

Оскільки лікування, що було призначене позивачу з 06 квітня по 15 квітня 2022 року не дало значного результату та полегшення, позивач повторно звернувся за медичною допомогою 12 травня 2022 року.

За результатами обстеження позивачу було встановлено діагноз: посттравматичний деформуючий артроз лівого гомілковостопного суглобу. ПФС II ст. лівої стопи II ст. Больовий синдром, що є наслідком виробничої травми від 20 березня 2018 року.

30 травня 2022 року за висновком лікаря травматолога позивачу було встановлено діагноз - консолідований крайовий перелом лівої п`яткової кістки посттравматичний подтаранний артроз II стадії, артроз. Больовий синдром II стадії.

При повторному огляді Обласної МСЕК №2 21 червня 2022 року позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 % безтерміново з 09 червня 2022 року та видано довідку серії 12 ААА № 105738.

Тобто, упродовж значного терміну, більш ніж п`ять років, позивач відчуває постійно гострий біль в районі лівого гомілковостопного суглобу, має постійні набряки у суглобах, об`єм його рухів значною мірою обмежений, що встановлено під час його звернень до медичних закладів. При фізичному навантаженні та ходьбі позивач відчуває значний біль, що є наслідком порушення функції стопи, що виникла внаслідок нещасного випадку на виробництві і що значною мірою погіршує якість його життя. Перебуваючи в молодому віці через виробничу травму позивач має обмежений спосіб життя що викликає значні душевні та моральні переживання.

Також позивачу була спричинена значна морально-психологічна травма, яка є наслідком того, що він був залишений без надання необхідної медичної допомоги травмований у шахті і не мав змоги отримати допомогу та знеболення.

Після отримання травми було порушено звичайний для позивача уклад життя, що завдало моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач відчуває постійний гострий біль в районі лівого гомілковостопного суглобу, має постійні набряки в суглобах, об`єм його рухів значною мірою обмежений, що встановлено під час його звернень до медичних закладів. При фізичному навантаженні та ходьбі позивач відчуває значний біль, що є наслідком порушення функції стопи, що виникла внаслідок нещасного випадку на виробництві і що значною мірою погіршує якість життя позивача. Перебуваючи у молодому віці, через виробничу травму позивач має обмежений спосіб життя, що викликає значні душевні та моральні переживання. У зв`язку з чим у позивача виникла необхідність звернення до суду за захистом порушеного права.

З урахуванням перенесених душевних, фізичних та моральних страждань, розміру та їх тривалості, моральна шкода визначена позивачем у розмірі 268400 грн. Саме такий розмір, на думку позивача, є достатнім для сприяння відновлення порушених прав.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 268400 грн.

Ухвалою судді від 03 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП "СхідГЗК" про відшкодування моральної шкоди було повернуто позивачу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року було скасовано ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2023 року та направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав.

Представнику відповідача ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" відповідно до вимог ЦПК України, було направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

07 листопада 2023 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від ДП "Схід ГЗК" надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП "СхідГЗК" просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. /а.с.72-75/

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст.153 КЗпП України та ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та настанням у позивача негативних наслідків втрати професійної працездатності.

На думку ДП «Схід ГЗК» відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявності у позивача моральної шкоди та відсутністю будь-яких доказів наявності зміни психічного стану, підтвердження факту звернення позивача до фахових лікарів, висновків лікаря щодо виявленого діагнозу, який був би встановлений як наслідок фізичних та душевних страждань, а також відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та порушенням відповідачем умов праці, оскільки у п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання визначено, що хронічне професійне захворювання виникло через тривалий термін роботи в умовах впливу виробничого шуму та фізичного навантаження, що обумовлено технологічним процесом на Новокостянтинівській шахті ДП «Схід ГЗК», тобто відповідач створив всі можливі умови, які від нього залежали, як від роботодавця, для того, щоб місце роботи позивача було, як можна безпечнішим і нешкідливим, як це передбачено ст. 153 КЗпП, оскільки повне усунення шкідливих умов праці неможливе через технологічний процес, про що працівника було повідомлено при прийнятті на роботу, а згодом відповідні повідомлення про шкідливі умови праці проводилися щоразу, коли здійснювалася атестація робочих місць, про що робилися відповідні записи до трудової книжки відповідача.

Виходячи з зазначеного, відповідач вважає, що позивач усвідомлював умови своєї праці і повинен був передбачати негативні наслідки для свого здоров`я в майбутньому, оскільки за відповідні шкідливі умови праці він отримував відповідні компенсації та пільги, зокрема збільшену заробітну плату і право на пільгове (дострокове) призначення пенсій за особливі умови праці.

Що стосується посилання позивача на позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, особливості лікування та систематичну необхідність отримання медичної допомоги, внаслідок чого він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, почуття страху, то на думку відповідача, ці доводи є необґрунтованими та таким, що не відповідають дійсності та спростовуються наданою відповідачем Довідкою про результати визначення ступеня втрати працездатності в п.9 якої зазначено, що позивач потребує лікування один раз на три роки, тобто мови про систематичність, в даному випадку, взагалі йти не може та Довідкою до акту огляду МСЕК, якою встановлено інвалідність 3-ї групи і в якій позивачу протипоказана робота в шкідливих умовах праці, тобто жодної причини відмовлятися від повноцінного способу життя лікарі МСЕК не знайшли.

Відповідач вважає, що позивачем також не надано доказів того, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня пилу гірничої маси на робочому місці позивача, показників важкості праці, про що позивач пише у позовній заяві, посилаючись на висновки комісії при розслідуванні хронічного професійного захворювання, на підставі яких складено Акт розслідування причини професійного захворювання, в якому навпаки спростовуються доводи позивача про відповідальність підприємства, зокрема в п.20 зазначеного Акту вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи відсутні, таким чином відсутні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Відповідач також посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, та зазначає, що відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав її настання, яких на практиці налічується чотири, а саме: вина роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність дій роботодавця та причинний зв`язок протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди, що настала. На думку відповідача, позивач у своїй позовній заяві не довів жодної з чотирьох умов, які є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Також, відповідач вважає, що основний доказ на який посилається позивач, а саме Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, доводить протилежне, що в діях відповідача відсутня вина, протиправна поведінка та порушення роботодавцем законних трудових прав позивача, оскільки в п.17 Акту зазначено, що захворювання виникло через тривалий термін роботи в умовах впливу виробничого шуму та фізичного навантаження, що обумовлено технологічним процесом на Новокостянтинівській шахті ДП «СхідГЗК», а в п.20 Акту встановлено, що осіб, які порушили законодавство про працю не встановлено.

Враховуючи викладене відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманням професійного захворювання відмовити у повному обсязі.

13 листопада 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що наявність шкоди підтверджується Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 20.03.2018 року за формою Н-5 28.04.2018 року, Актом №2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за Формою Н-1 від 27.04.2018 року, рішенням МСЕК від 25.09.2018 року та довідкою серії 12 ААА №011827 від 16.10.2018 року та довідкою серії 12 ААА №105738 від 21.06.2022 року.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2023 року, зазначений відповідачем у відзиві, взагалі не зазначався позивачем як доказ у справі, що розглядається.

Протиправність діяння відповідача, на думку позивача, була виражена у формі ненадання упродовж значного проміжку часу необхідної медичної допомоги в шахті на глибині -300 метрів, спричинивши через це значну моральну травму, а також залишенням без будь-якого знеболюючого препарату протягом значного проміжку часу позивача, оскільки першу допомогу цьому випадку міг надати лише роботодавець, у тому числі уповноважені ним особи, оскільки сторонні особи не мають допуску у шахту, що унеможливлює надання такої допомоги від інших осіб. Також, повивач зазначає, що знаходячись у шахті, травмований, він був позбавлений можливості викликати швидку допомогу або отримати іншу медичну допомогу.

Позивач звертає увагу суду на те, що травма, отримана ним на підприємстві під час виконання своїх посадових обов`язків є такою, що викликана нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом, що підтверджується Актом за формою Н-1 від 27.04.2018 року.

Позивач також зазначає, що трудове каліцтво, отримане ним, є постійним і незмінним в бік покращення, що підтверджується матеріалами справи, а саме довідками МСЕК. З часом виробнича травма, яка була отримана ним під час виконання посадових обов`язків спричиняє більший дискомфорт та потребує постійного лікування, а не лікування один раз на три роки, як на те посилається відповідач, і внаслідок отримання виробничої травми позивач потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування, що підтверджується довідкою серії 12 ААА №105738 від 21.06.2022 року.

Додатково позивач зазначає, що упродовж зазначеного часу більш ніж п`ять років позивач відчуває постійний гострий біль в районі лівого гомілковостопного суглобу, має постійні набряки в суглобах, об`єм його рухів значною мірою обмежений, що встановлено під час його звернень до медичних закладів. При фізичному навантаженні та ходьбі позивач відчуває значний біль, що є наслідком порушення функції стопи, що виникла внаслідок нещасного випадку на виробництві і що значною мірою погіршує якість його життя. Перебуваючи у молодому віці позивач через виробничу травму має обмежений спосіб життя, що викликає значні душевні та моральні хвилювання.

Таким чином, позивач у відповіді на відзив вважає доводи відповідача безпідставними.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , останній дійсно працював на ДП «СхідГЗК», а саме 02.04.2009 року був прийнятий на ДП «Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових руд» гірником підземним четвертого розряду на підземну дільницю буро-вибухових робіт, з повним робочим днем в підземних умовах. З 14.09.2010 року переведений на посаду завідувача складу вибухових матеріалів тієї ж дільниці з повним робочим днем в підземних умовах. 05.02.2021 року звільнений за власним бажанням, ст..38 КЗпП України. /а.с.9-11/

Наказом №318/к від 19.03.2018 року ОСОБА_1 було тимчасово призначено виконуючим обов`язки майстра гірничого дільниці БВР №17 на період відсутності основного працівника. /а.с.12/

Фельдшером медичного оздоровчого пункту ОСОБА_2 20.03.2018 року о 15 год. 30 хв. було оглянуто ОСОБА_1 та видано направлення №357 від 20.03.2018 року до хірургічного відділення ДЗ «СМСЧ-17» із попереднім діагнозом «закритий перелом лівого голеностопного суглобу». /а.с.13, зворот/

Згідно з довідкою №267, виданою КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» позивачу ОСОБА_1 21.03.2018 року була надана медична допомога в травмпункті та встановлений діагноз: закритий перелом п`яткової кістки зліва. /а.с.13/

Листом від 22.03.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що наказом генерального директора ДП «СхідГЗК» від 22.03.2018 року №188 «Про призначення комісіїї» створено комісію з розслідування даного нещасного випадку та комісія приступила до роботи. /а.с.14/

23.03.2018 року у ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення щодо нещасного випадку, що стався 20.03.2018 року. /а.с.19-22/

В Акті від 27.04.2018 року проведення розслідування нещасного випадку, що стався 20.03.2018 року об 11 год. 00 хв. на Новокостянтинівській шахті ДП «СхідГЗК» викладено обставини, за яких стався нещасний випадок та було встановлено, що 20.03.2018 року при виконанні трудових обов`язків з виконуючим обов`язки майстра гірничого дільниці Буровибухових робіт №17 ОСОБА_1 стався нещасний випадок. Згідно п.15 «Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 року №1232 та враховуючи обставини, встановлені під час розслідування, нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, підлягає обліку та складається акт форми Н-1. /а.с.15-18/

Згідно з Актом №2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався з ОСОБА_1 20.03.2018 року об 11 год. 00 хв. причиною настання нещасного випадку визначена особиста необережність потерпілого. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування відсутні. /а.с.25-27/

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011827 від 16.10.2018 року ОСОБА_1 при первинному огляді було визначено ступінь втрати професійної працездатності 5% з 25.09.2018 року, безтерміново. Зазначено про потребу в медикаментозному лікуванні в ЛПЗ, ортопедичному взутті (зимове, літнє), устілки. /а.с.22/

Позивач має скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого, що знаходився на ДСП хірургії одного дня №28 від 31.01.2019 року, випискою з медичної карти хворого, що знаходився на ДСП №97 від 15.04.2022 року та випискою і з медичної карти хворого, що знаходився на ДСП №116 від 23.05.2022 року.

Відповідно до відомостей, викладених у зазначених виписках, позивач має скарги на стійкий біль в лівому гомілковостопному суглобі та стопі, який підсилюється при ходьбі та фізичному навантаженні, порушення функції. /а.с.23,24,28/

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №105738 від 21.06.2022 року ОСОБА_1 при повторному огляді було визначено ступінь втрати професійної працездатності 10% з 09.06.2022 року, безтерміново. Зазначено про потребу в амбулаторному лікуванні, лікуванні в стаціонарі. /а.с.29/

Після отримання травми було порушено звичайний для позивача уклад життя, що завдало моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач відчуває постійний гострий біль в районі лівого гомілковостопного суглобу, має постійні набряки в суглобах, об`єм його рухів значною мірою обмежений, що встановлено під час його звернень до медичних закладів. При фізичному навантаженні та ходьбі позивач відчуває значний біль, що є наслідком порушення функції стопи, що виникла внаслідок нещасного випадку на виробництві і що значною мірою погіршує якість життя позивача. Перебуваючи у молодому віці, через виробничу травму позивач має обмежений спосіб життя, що викликає значні душевні та моральні переживання. У зв`язку з чим у позивача виникла необхідність звернення до суду за захистом порушеного права.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода у розмірі 268400 гривень.

Суд під час розгляду цивільної справи керується та застосовує наступні положення Законів.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом, що спричинило втрату у позивача частини професійної працездатності.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідності відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в якості компенсації моральної шкоди, суд виходить з наведеного вище. Беруться, крім іншого, до уваги конкретні обставини справи, істотність вимушених змін у подальшому житті позивача та наслідки, що наступили в силу таких змін у житті позивача. Надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 і втрата ним професійної працездатності відбулись при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Судом враховується також ступінь вини самого ОСОБА_1 в настанні нещасного випадку, оскільки відповідно до Акту №2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, причиною настання нещасного випадку визначена особиста необережність потерпілого.

Суд вважає, що стягнення моральної шкоди у розмірі 268400 грн є надмірним, оскільки відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення. За вищевказаних обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, проте частково, в розмірі 30000 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, згідно із законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки сума стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди складає 30000 грн., що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода, з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір /фізичною особою/ в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 30000 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути 1073,6 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.3 Конституції України, ст. ст. 23, 1167-1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 4, 6, 13 ЗУ «Про охорону праці», ст.ст. 1, ст.ст. 4, 10, 12, 13,19, 23, 76, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень з урахуванням податків з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", , розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Жовті Води вул.Горького, буд. 2, на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Жовті Води вул.Горького, буд. 2.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2023 року.

Суддя