ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за Договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» звернулось до суду із, вказаним позовом посилаючись на те, що 12.02.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» був укладений кредитний договір позики № 18. На підставі заявки на позику від 12.02.2020 року, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, товариство надало позичальнику грошові кошти на суму у загальному розмірі 3 000 грн., на строк 30 календарних днів, під 649,46 % річних. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, спроможності, строковість з кінцевим строком погашення до 12.03.2020 року. Однак, в подальшому взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованості по кредитному договору в сумі 5 121,68 грн., з яких: 3 000,00 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 431,64 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 263,40 грн. 3% річних; 1 426,64 грн. інфляційні.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість за вищевказаним кредитом в сумі 5 121,68 гривень та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

17.05.2013 року відповідач подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнала посилаючись на те, що до даного виду правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності у 3 роки і він сплив ще 12.02.2023 року. Крім цього, позивач вже скористався своїм правом на захист, коли звернувся до нотаріуса, яким було вчинено Виконавчий напис та стягнено з відповідача суму заборгованості. 20.04.2022 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по справі №761/30728/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Даним рішенням виконавчий напис було скасовано. Крім цього, зазначила, що в обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем, останнім, зокрема, навіть не надано банківської виписки чи іншого первинного документа, що міг би засвідчити факт надання коштів. На підставі викладеного, відповідач просила у задоволенні позову відмовити повністю, а також стягнути з позивача на її користь судові витрати в розмірі 5 000 гривень

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» був укладений кредитний договір позики № 18.

На підставі заявки на позику від 12.02.2020 року, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, товариство надало позичальнику грошові кошти на суму у загальному розмірі 3 000 грн., на строк 30 календарних днів, під 649,46 % річних.

Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, спроможності, строковості з кінцевим строком погашення до 12.03.2020 року.

Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору, виникла заборгованості по кредитному договору в сумі 5 121,68 грн., з яких: 3 000,00 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 431,64 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 263,40 грн. 3% річних; 1 426,64 грн. інфляційні.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За змістом ст. ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з приписами ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Так, ст. 12 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З урахуванням того, що банк не надав суду виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 , що відповідало б ст. ст. 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позовній заяві, що унеможливлює встановлення доведеності порушення права та охоронюваного законом інтересу позивача відповідачем.

За таких обставин, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

З приводу витрат відповідача на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідач, ОСОБА_1 просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 гривень.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано договір № 05/05-1д про надання професійної правової допомоги від 05.05.2023, додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правової допомоги № 05-05/1д від 05.05.2023, довідку про оплату та Акт №1 прийому-передачі виконаних робіт.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Враховуючи вищевикладене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності, а також відсутності детального опису робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в частині половини заявленого розміру - 2500 гривень.

Керуючись ст. ст. 509, 526-527, 610-611, 623 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія», , місцезнаходження: м. Київ, пр-т. Берестейський, буд. 26 оф. 129 до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення грошових коштів за Договором позики - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія», , місцезнаходження: м. Київ, пр-т. Берестейський, буд. 26 оф. 129, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.06.2023.

Суддя Л.М.Ковалевська