провадження №: 2/398/643/23
"20" листопада 2023 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої судді Нероди Л.М.,
за участю секретаря Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі адвоката Синюка Станіслава Леонідовича до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про відшкодування шкоди у розмірі 174 680,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.11.2020 року приблизно о 17 год.05 хвил. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Ford Focus», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Знамянка-Луганськ-Ізварине між селами Добронадіївка та с. Кукалівка в напрямку м. Олександрія допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ,яка рухалась по правій смузі руху. Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_4 , матір`ю якої є, ОСОБА_1 загинула на місці пригоди від отриманих травм. Внаслідок вказаної події позивачу було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних переживань страждань внаслідок загибелі власної дочки. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «Ford Focus», державний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом № ЕР/201398287 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова компанія «ВАН КЛІК» . Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн. 18.09.2020 року представник позивача, ОСОБА_5 (внучка позивачки), звернулася до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробіток; встановлених на дату ДТП, у розмірі 60 000,00 грн. та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП у розмірі 180 000,00 грн., оскільки позивачка перебувала на утримання загиблої доньки ОСОБА_4 , а також витрат на поховання в розмірі 25 320,00 грн. Однак, листом від 26.11.2021 року відповідач, повідомив представника позивача, щодо проведення відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн. та витрат на поховання в розмірі 25 320,00 грн., та відмовив у виплаті страхового відшкодування в частині витрат на утримання, оскільки позивачем ненадані докази перебування позивачки на утриманні загиблої доньки ОСОБА_4 . Проте, страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, страхова компанія не здійснила у зв`язку з тим, що на його думку позивачем не надано документу на підтвердження факту перебування позивача на утриманні своєї загиблої доньки. Тому за захистом своїх прав позивач вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача 174 680,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 8000,00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтава від 24.12.2021 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі адвоката Синюка Станіслава Леонідовича до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про відшкодування шкоди, передано за підсудністю до Олександрійськоо міськрайонного суду Кіровоградської області.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 04.04.2022 року, відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в особі адвоката Синюка Станіслава Леонідовича до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про відшкодування шкоди та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що 13.11.2020 року приблизно о 17 год.05 хвил. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Ford Focus», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Знамянка-Луганськ-Ізварине між селами Добронадіївка та с. Кукалівка в напрямку м. Олександрія допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась по правій смузі руху. Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_4 , загинула на місці пригоди від отриманих травм.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «Ford Focus», державний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом № ЕР/201398287 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова компанія «ВАН КЛІК». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн.
Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 20.05.2021року, ОСОБА_5 , повідомила ПРаТ «СК «ВАН КЛІН» про настання страхового випадку.
Відповідно до заяви, написаної ОСОБА_5 на ім`я ПРаТ «СК «ВАН КЛІН», вбачається, що ОСОБА_5 відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» просить здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, належне відшкодування , а саме утримання померлої (пенсіонеру за віком та інваліду) у розмірі 36 мінімальних заробітних плат, встановлених на день ДТП.
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки про причину смерті №1925/424, вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті пішохід травмований при зіткненні з легковим автомобілем.
Відповідно до довідки, виданою старостою Приютівської селищної ради від 30.07.2021 року, вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була зареєстрована і проживала, вела спільне господарство та здійснювала догляд за матір`ю ОСОБА_1 , 1951 року народження, до дня смерті за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до заяви, написаної ОСОБА_6 на ім`я ПРаТ «СК «ВАН КЛІН», вбачається, що ОСОБА_5 на вимогу підпункту є) пункту 35,2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» надає інформацію про наступне: ОСОБА_1 (мати загиблої в ДТП ОСОБА_4 ) пенсію по втраті годувальника не оформлювала; довідку про доходи загиблої за попередній (до настання ДТП) календарний рік надати не може, у зв`язку з тим, що в зазначений період загибла ОСОБА_4 тимчасово не працювала. З урахуванням викладеного, на підставі п.27.2 , статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» просить здійснити відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах встановлених статтею 1200 ЦК України у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на дату ДТП.
Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб, 02.12.1972 року ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_9 , останній після реєстрації шлюбу надано прізвище « ОСОБА_10 ».
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за 352 від 15.10.2007 року.
Відповідно до посвідчення, ОСОБА_1 , являється пенсіонеркою, 2 група загальна захворювання.
ОЦІНКА СУДУ
Судом встановлено, що 13.11.2020 року приблизно о 17 год.05 хвил. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Ford Focus», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Знамянка-Луганськ-Ізварине між селами Добронадіївка та с. Кукалівка в напрямку м. Олександрія допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась по правій смузі руху. Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_4 , загинула на місці пригоди від отриманих травм.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «Ford Focus», державний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом № ЕР/201398287 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова компанія «ВАН КЛІК». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн.
Відповідно до заяви, написаної ОСОБА_5 на ім`я ПРаТ «СК «ВАН КЛІН», вбачається, що ОСОБА_5 відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» просить здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, належне відшкодування , а саме утримання померлої (пенсіонеру за віком та інваліду) у розмірі 36 мінімальних заробітних плат, встановлених на день ДТП.
Положеннями ст. 27 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, виключно лише на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України.
За змістом абзацу 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 - 5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.
Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний суд дійшов таких висновків.
Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Відповідно до п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.
Враховуючи встановлені судом обставини і зміст зазначених вище норм права та висновків Верховного суду, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню, адже позивач не надала достатніх доказів того, що вона на час настання страхового випадку та смерті доньки перебувала на її утриманні.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частин 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За змістом статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Спеціальний Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
За змістом абзацу 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1-5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Отже, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування.
Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 09 липня 2020 року у справі № 756/8644/19.
Так як предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, то доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й обставини, за яких особа перебувала на утриманні померлого та потребувала матеріальної допомоги.
Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність.
До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.
Відповідно до п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.
Згідно пункту 35.1. статті 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
Пунктом 35.2. ст. 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.
Надана суду довідка № 315 від 30.07.2021 року видана старостою Приютівською селищною радою про те, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була зареєстрована і проживала, вела спільне господарство та здійснювала догляд за матір`ю ОСОБА_1 , 1951 року народження, до дня смерті за адресою АДРЕСА_1 , не є достатнім та допустимим доказом перебування позивача на утриманні доньки.
Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність.
До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.
Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України».
Ні позивачем ні її представником суду таких доказів не надано.
При цьому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, так і те, що дочка ОСОБА_4 надавала їй таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування.
Таким чином, позивачем не доведено обставин перебування на утриманні загиблої доньки ОСОБА_4 та потребу у матеріальній допомозі від останньої, а тому підстави для стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відсутні.
Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 625, 979, 1200 ЦК України, ст. 202 СК України, ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про Державний бюджет України» , -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі адвоката Синюка Станіслава Леонідовича до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про відшкодування шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.11.2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_1 ;

представник позивача Адвокатське бюро «СИНЮК ТА ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Синюка Станіслава Леонідовича, місце знаходження: місто Київ, вул. Герцена, 10, офіс 320;

відповідач - ПАТ «СК`ВАН КЛІК», місце знаходження місто Полтова, вул. Пушкіна, 47.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА