Справа № 296/8881/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Рабчинської Я.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири удаваним правочином, розірвання договору, визнання недійсним договору купівлі продажу, визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2018р. звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 та згідно уточненої позовної заяви просила суд:

- визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , що укладений 07.06.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Слівінською О.Б., зареєстрований в реєстрі за №1497, удаваним правочином;

- застосувати до договору дарування квартири від 07.06.2006 правові положення договору довічного утримання та розірвати його;

- визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 10.07.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., зареєстрований в реєстрі за №1425783;

- визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений 10.07.2006 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований в реєстрі за №10213.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що вона була власником квартири АДРЕСА_1 та 07.06.2006р. уклала договір дарування відповідно якого, передала у власність ОСОБА_2 вказану квартиру. Позивач зазначає, що 10.07.2006 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири. В цей же день, ОСОБА_3 передав квартиру АДРЕСА_1 за Іпотечним договором в заставу банківській установі - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в забезпечення виконання ним зобов`язань за Кредитним договором № 07-06-/24 від 10.07.2006 року на суму 58990,00 доларів США грн.

ОСОБА_1 стверджує, що підписуючи договір дарування, вважала, що підписує договір довічного утримання, оскільки домовилася із донькою про укладення саме договору довічного утримання на умовах, що остання буде виплачувати щомісячно 700грн., купуватиме продукти і медикаменти. Такі умови було узгоджено усно із ОСОБА_2 , яка до кінця 2015 року їх виконувала, а потім припинила. У зв`язку із чим позивач просить визнати договір дарування удаваним, застосувати правові положення договору довічного утримання та розірвати останній.

На адресу суду 30.10.2018 надійшов відзив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з якого вбачається, що 10.07.2006 між ОСОБА_3 та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договорі іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору №07-06-и/24 від 10.07.2006р. В іпотеку банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , як забезпечення повернення кредитних ресурсів. Однак умови вказаного кредитного договору не виконуються. ОСОБА_3 має заборгованість по вищезазначеному кредитному договору в розмірі 11520689,67 грн., внаслідок чого в Корольовському районному суді м. Житомира розглядається справа №2-1103/11 про стягнення заборгованості зі ОСОБА_3 на користь Банку по Кредитному договору №07-06-и/24 від 10.07.2006р. На переконання представника відповідача, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про спрямованість волі сторін договору дарування на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих які передбачені договором; не довів позивач настання між сторонами інших прав та обов`язків ніж тих, що встановлені договором дарування, а тому просить відмовити в позові у повному обсязі (а.с. 165-168 т.1).

Також представник банку подав заяву про застосування строків позовної давності, який сплинув 10.07.2007 щодо оскарження договору дарування, та 10.07.2009 щодо Іпотечного договору (а.с. 168 169 т.1).

Ухвалою суду від 12.01.2022 відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» замінено на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (а.с. 245 246 т.1).

В судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник позивача 09.05.2023 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Інші учасники процесу про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 07.06.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умовами якого дарувальник передає у власність обдарованого, а обдарований приймає безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Слівінською О.Б. і зареєстрований в реєстрі за № 1497 (12-13 т.1).

За змістом п.8 договору дарування вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається договором нотаріусом роз`яснено. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру удаваного правочину, розуміють зміст договору, який прочитано нотаріусом вголос, усвідомлюють правові наслідки укладення договору, що дії сторін договору відповідають їх намірам створити правові наслідки.

Згідно п. 9 даного договору, дарувальник стверджує, що дарування здійснено за її доброю волею, без будь-якого примусу чи насильства, як фізичного так і морального і договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

В подальшому, 10.07.2006 між відповідачем ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 10229, а також у Державному реєстрі правочинів за № 1425783.

Цього ж дня 10.07.2006 ОСОБА_3 розпорядився належною йому квартирою, передавши її за відповідним Іпотечним договором в заставу банківській установі - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в забезпечення виконання ним зобов`язань за Кредитним договором № 07-06-и/24 від 10.07.2006 року на суму 58990,00 доларів США грн. (а.с. 24 26 т.1).

Право іпотеки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та заборона відчуження на вказану квартиру були зареєстровані в день укладення Іпотечного договору в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Стаття 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Частиною другою статті 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договірє укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року в справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року в справі № 742/1913/15 (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року в справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року в справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20) та підтримані у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20).

Тлумачення змісту статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позивачем та його представником суду не надано жодного доказу того, що між сторонами договору дарування квартири виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором, та, що воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином.

Окремо суд звертає увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання зобов`язань перед третіми особами. Цивільний суд за позовом про визнання правочину удаваним захищає цивільні права та інтереси позивача, які порушені, невизнані або оспорені відповідачем. У разі використання приватно-правового інструментарію (зокрема, ініціювання позову про визнання правочину удаваним не для захисту цивільних прав та інтересів) не для захисту прав та інтересів, а для унеможливлення застосування до сторони чи сторін відповідного правочину наслідків невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, слід дійти висновку, що відсутні порушені, невизнані або оспорені відповідачем цивільні права та інтереси позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд не встановив порушених прав позивача та підстав визнання договору дарування квартири удаваним.

Відповідно, суд не вбачає правових підстав, оскільки такі не доведено, для задоволення позовних вимог про: застосування до договору дарування квартири від 07.06.2006 правових положень договору довічного утримання та його розірвання; визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, укладеного 10.07.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнання недійсним договору іпотеки квартири, укладеного 10.07.2006 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя В. П. Маслак