Провадження № 2/761/4637/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Пономаренко Н.В.

з участю секретаря: Бражніченко І.О.

представника позивача: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про стягнення страхової виплати, збитків та моральної шкоди, -

встановив:

У липні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариство «Українська страхова компанія «Княжа Віжнна Іншуранс груп», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування і збитків, завданих внаслідок ДТП, згідно з якою позивач із урахування заяви про збільшення позовних вимоги, просить суд:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 5000,40 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром і належним страховим відшкодуванням у розмірі 124 455,96 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що 15.02.2022 року близько 19-30 год. в м. Вашківці по вул. Героїв Майдану, 87, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті з провулком Затепличним, при виконанні обгону, не впевнився в безпечності маневру, в результаті зіткнення з автомобілем «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попутно і повертав ліворуч на провулок Затепличний в м. Вашківці. В результаті ДТП транспортний засіб «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження, а власнику ОСОБА_1 були завдані матеріальні збитки. Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.04.2022 (справа №713/538/22) винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, був визнаний відповідач ОСОБА_2 .

У позовній заяві зазначено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №205233538, якому позивач повідомив про настання ДТП та надав йому документи необхідні в тому числі заяву про страхове відшкодування. 09.06.2022 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування за страховим випадком позивача у розмірі 93 605,76 грн.

Позивачем зазначено, що з метою об`єктивного визначення вартості матеріального збитку, завданого йому як власнику транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до СОП ФОП ОСОБА_3 , який здійснив таку оцінку, згідно звіту №180/05-22 від 11.05.2022 вартість відновлювального ремонту з урахування зносу без ПДВ транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 становить 110 456,55 грн., вартість відновлювального ремонту без ПДВ КТЗ «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 становить 233 629,93 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що зі страхової компанії підлягає стягненню невиплачена частина страхового відшкодування. Окрім того, позивач зазначає, що з винуватця ДТП ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між розміром матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та належним страховим відшкодуванням.

Окрім того, позивач вказує, що оскільки було пошкоджено його транспортний засіб, йому було завдано моральну шкоду, яка задана протиправними діями відповідача ОСОБА_4 , яку він із урахування принципів розумності та справедливості оцінює у 10 000,00 грн.

У зв`язку із викладеним позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог до ПАТ«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В обґрунтування позову вказано, що з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , що був складений ФОП ОСОБА_5 , відповідно до звіту №2209 від 31.05.2022 варість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 105 967,17 грн., відповідачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 93 605,76 грн.

У відзиві зазначено, що у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем звіт №180/05-22 від 11.05.202, оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. У відзиві окремо зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку вказав позивача не відповідає критеріям реальності та співмірності та зазначено, що розмір витрат на правову допомогу, яка є співмірною щодо позовних вимог до ПАТ «УСК «Княжа ВІГ» не може перевищувати 2500,00 грн.

02.09.2022 до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо нього. У відзиві зазначено, що постановою Вижницького районного суду Чернівецької області його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у сумі 850 грн. Відповідач зазначає, що у даній ситуації він також постраждав, оскільки його транспортний засіб було пошкоджено, щоб не конфліктувати, за твердженням відповідача, вони з позивачем домовились, що позивач отримає страхове відшкодування, а щодо моральної шкоди, то це питання не обговорювалось. А тому відповідач ОСОБА_2 вважає, що позивач порушує їхню домовленість і вимагає попри все ще й відшкодування морально шкоди, не враховуючи і те, що він також отримав негативні емоції і душевно постраждав. Також зазначає, що позивачем не надано належних доказів завдання йому моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2022 року призначено по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариство «Українська страхова компанія «Княжа Віжнна Іншуранс груп», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування і збитків, завданих внаслідок ДТП, - судову атотоварознавчу експертизу.

04.07.2023 року на адресу суду від директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення експертизи по справі №761/14346/22 надійшов висновок судового транспортно-товарознавчої експертизи від 07.04.2023 №188/23-56.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2023 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі.

25.09.2023 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Д.С. про збільшення розміру позовних вимоги, яка прийнята судом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі із урахування заяви про збільшення розміру позовних вимоги.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», явку свого представника не забезпечив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, у відзиві просив, що у разі неявки в судове засідання представника відповідача, розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, до суду подав заяву, яка надійшла 15.11.2023, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги не визнає.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.04.2022 по справі №713/538/22 визнано ОСОБА_2 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 (Вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави, вказана постанова набрала законної сили 28.04.2022, про що свідчить відповідна відмітка на її копії (а.с. 8).

Вказаною постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.04.2022 по справі №713/538/22 встановлено, що ОСОБА_2 , 15.02.2022 року близько 19-30 год. в м.Вашківці по вул.Героїв Майдану, 87, Вижницького району Чернівецької області, керуючи транспортним засобом марки AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті з провулком Затепличним, при виконанні обгону, не впевнився в безпечності маневру, в результаті скоїв зіткнення з автомобілем HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попутно і повертав ліворуч на вулицю провулок Затепличний в м.Вашківці, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, після чого скоїв наїзд на електроопору, чим порушив п.14.6 Правил дорожнього руху, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Таким чином, відповідно до ст.82 ЦПК України, не потребує доказуванню обставина, що відповідач ОСОБА_2 винен у скоєнні ДТП 15.02.2022, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіль «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 31).

Матеріалами справи підтверджено, що 08.07.2020 р. позивач подав відповідачу заяву про виплату матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 31).

На момент ДТП цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №205233538 (а.с. 9).

Відповідно до Звіту СОД ФОП ОСОБА_3 №180/05-22 від 11.05.2022 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 на дату огляду 06 травня 2022, становить: 121 014,26 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 268 822,33 грн.; розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 з урахування зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ на дату огляду 06 травня 2022 року, становить 110 456,55 грн. (а.с. 17).

При цьому відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 07.04.2023 № 188/23-56 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 15.02.2022, станом на 15.02.2022,складає: 98 606,16 грн. без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного знову без ПДВ транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 15.02.2022, станом на 15.02.2022, складає: 223 062,12 грн. без ПДВ (а.с. 110-116).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно із ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу згідно висновку експерта 188/23-56 завдано збитки у вигляді витрат, які він мусить зробити для відновлення свого майна, вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного знову без ПДВ транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 15.02.2022, станом на 15.02.2022, складає: 223 062,12 грн. без ПДВ.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати покладається на особу, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Як уже зазначалось судом, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 » ОСОБА_2 , винуватця ДТП 15.02.2022, була застрахована Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №205233538 (а.с. 9).

Так, сторонами не заперечувалось, що 09.06.2022 відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснив виплату страхового відшкодування за страховим випадком позивача у розмірі 93 605,76 грн.

Верховний Суд в постанові від 22.04.2019 у справі №761/14285/16-ц зазначив таке: "Посилання заявника у касаційній скарзі на необхідність позивачем відремонтувати автомобіль та надати акт виконаних робіт у підтвердження понесених збитків суперечить положенням статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи".

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 25.04.2018 у справі №760/5618/16-ц, в якій зокрема зазначено наступне: "Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів для здійснення відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля. Відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України.

Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18. Верховним Судом не встановлено підстав відступити від зазначених правових висновків".

Крім того, Верховний Суд в постанові від 21.07.2021 у справі №757/33065/18-ц, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, зазначив: «Посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права". При цьому, у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №757/33065/18-ц міститься посилання на вищезгадані постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №757/33065/18-ц та від 22.04.2019 у справі №761/14285/16-ц.

Також у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20),

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Тому різниця між визначеною судовим експертом вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу без ПДВ та частково виплаченим страховим відшкодуванням складає 5000,40 грн. (98 606,16 - 93 605,76 грн.), а різниця між визначеною судовим експертом повною вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу без ПДВ як повним фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням складає 124 455,96 грн. (223 062,12 - 98 606,16).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм та наданих позивачем доказів, оскільки Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» є страховиком винної в скоєнні ДТП особи - ОСОБА_2 , виплатила позивачу страхове відшкодування не у повному розмірі, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 5000,40 грн.

За приписами статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема статті 22, та ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 приводить до висновку, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі законодавчих обмежень, щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Згідно правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виникає обов`язку з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №227/2996/16-ц зазначив: «Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, страховик відповідальної особи, яка винна в ДТП, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків».

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019 у справі №587/1080/16, від 17.10.2019 у справі №370/2787/18, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18 та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого в ДТП, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 та наявністю між його діями та наслідками, що настали, безпосереднього причинного зв`язку, що встановлено постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.04.2022 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди, розмір якої підтверджується висновком експерта №188/23-56 від 07.04.2023, також судом враховується сума виплаченого позивачу страхового відшкодування в розмірі 91 350,13 грн. Так як страхові відшкодування не покрили в повній мірі понесені витрати, отже з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими позивачем страховими виплатами та реальними витратами на відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу без ПДВ як повним фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням складає 124 455,96 грн. (223 062,12 - 98 606,16).

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 124 455,96 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування (223 062,12 грн. - 98 606,16 грн.).

Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідач ОСОБА_2 на його користь маральну шкоду у розмірі 10 000 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням 15.02.2022 та пошкодження автомобіля позивача «HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 10 000,00 грн., виходячи з того, що належний позивачеві автомобіль був не просто транспортним засобом і основним засобом пересування, але і ціллю, досягнення якого в свій час потребувало кропіткої праці, а тому пошкодження автомобіля в ДТП завдало йому душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачу протиправними діями ОСОБА_2 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди,було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останнього.

Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачем у зв`язку із пошкодженням майна, характер немайнових втрат позивача, враховуючи усі встановлені судом обставин по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1445,65 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат для здійснення оцінки пошкодженого транспортного засобу позивач надав квитанцію № 12-05-22 від 11.05.2022 про сплату 3 300 грн. за проведення експертизи щодо розміру завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля ««HONDA CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім того, у позовній заяві позивач, також просить суд стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати, зокрема на професійну правову допомогу у розмірі 19 360,00 грн.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18.

Позивач відповідно до заяви про ухвалення додаткового рішення просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 800,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду наступні документи: копію Договору про надання правової допомоги № 12/05/22-ЮП/IL від 12 травня 2022 року, копію акту виконаних робіт №1 відповідно до Договору №12/05/22-ЮП/IL, копію квитанції Р24АС0513 від 13.05.2022 на суму 4000,00 грн., копію квитанції Р24АС8527 від 09.06.2022 на суму 9360,00 грн., копію дублікату квитанції 0.0..1 від 26.07.2022 на суму 6000,00 грн.

На основі Договору №12/05/22-ЮП/IL від 12.05.2022 року, укладеного між gозивачем та ОСОБА_6 , останній надав Замовнику послуги (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) загальною вартістю 19 360.00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за годину), що підтверджується Актом виконаних робіт № 1 та квитанціями про їх оплату, що: 1. Юридична консультація Замовника - 1 година (сукупно) -- 1 000,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.); 2. Вивчення документів, наданих Замовником - 1 година (сукупно) - 1 000,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.); 3. Юридичний супровід при отриманні страхового відшкодування - 9,5 годин (сукупно) - 9 360,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год., але не більше 10% від суми отриманого ЗАМОВНИКОМ страхового відшкодування); 4. Вжиття заходів досудового врегулювання спору - 1 година (сукупно) - 1 000,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.); 5. Збір доказів (подання адвокатських запитів) - 1 година (сукупно) - 1 000,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.); 6. Підготовка та подання позовної заяви - 6,0 годин - 6 000,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.).

Відповідачами у відзивах викладено заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу з мотивів того, що визначена сума є не співмірною із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, що по своїй суті є клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, з урахуванням клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу доходить до висновку щодо часткове стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі № 761/14346/22, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, ціну позову, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у розмірі 19 360,00 грн. є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести позивач у цій справі про стягнення страхового відшкодування і збитків, завданих внаслідок ДТП.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, що є немайновим, фінансового стану і статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих позивачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони відповідача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, на переконання суду, стягнення судових витрат, понесених позивачем у вказаній справі у розмірі 19 360,00 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.

Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат суд приходить до висновку, що підлягає стягненню 8 000,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Таким чином, загальний розмір судових витрат позивача становить 12 745,65 грн.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, суд приходить до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати в загальному розмірі 456,29 грн. (3,58%), а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 11648,25 грн. (91,39%).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 23, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 137, 139, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовну заяву - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 5000,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між розміром майнової шкоди та розміром страхового відшкодування в сумі 124455,96 грн., а також моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 456,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 11648,25 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», 9, адреса: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складено: 15.12.2023.

Суддя: