Єдиний унікальний номер справи 753/173/22
Провадження №22-ц/824/5323/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначила, що з 1998 року вона користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,0598 га. З 1998 року Київська міська державна адміністрація визнала, що земельну ділянку в урочищі Осокорки неможливо звільнити у зв`язку із самозахопленням і забудовою приватними будинками. У 2000 році позивачем на вказаній земельній ділянці завершено будівництво садового (дачного) будинку площею 31,7 кв. м. 12 жовтня 2015 року проектним інститутом СБУ проведено технічну інвентаризацію вказаного об`єкту нерухомого майна та складено технічний паспорт на садовий будинок, чим підтверджено розташування цього будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . 19 лютого 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис 40635290 про право власності позивача на вказаний будинок, а 06 серпня 2021 року до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку внесено відомості про земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0598 га із кадастровим номером :96:054:0019.

У зв`язку з вищевикладеним просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :96:054:0019, площею 0,0598 га, що знаходиться під будинком з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 000.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

27.02.2023 року до Київського апеляційного суду від Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

07.03.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за її відсутність.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , площею 31,7 кв.м (а.с. 15).

27 лютого 2022 року рішенням Київської міської ради № 228/8398 передано обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» в оренду на 10 років земельні ділянки для ведення колективного садівництва у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста, в тому числі, земельну ділянку площею 1,6537 га (кадастровий номер :96:054:0001, а.с. 75-79).

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Київської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :96:054:0019, площею 0,0598 га, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна, який належить позивачу 9 (а.с. 12).

01 грудня 2022 року відповідач надав відповідь позивачу, що рішенням Київської міської ради від 27 лютого 2020 року № 228/8398 обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» передано у довгострокову оренду на 10 років земельні ділянки у мікрорайоні Осокорки у Дарницькому районі м. Києва для ведення колективного садівництва та зареєстровано договори оренди земельних ділянок. Департаментом земельних ресурсів Київської міської ради опрацьовано звернення обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва та надано лист-згоду на поділ земельної ділянки (кадастровий номер :96:054:0001). Передача у власність земельних ділянок громадянам, членам обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» буде здійснюватись шляхом поділу землекористувачем земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин порушення її права на отримання у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку, наявності підстав для визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. При цьому суд констатував, що, незважаючи на необґрунтованість позиції позивача щодо визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку із зазначених нею підстав, вона не позбавлена можливості отримати у власність земельну ділянку, на якій нею побудований садовий будинок, з урахуванням порядку, передбаченого чинним законодавством щодо передачі у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для, і така можливість передачі позивачу у власність земельної ділянки, на якій знаходиться її садовий будинок, фактично не заперечувалася відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Переважна більшість доводів апелянта, якими він обґрунтовував свою апеляційну скаргу, вже була заявлена ним в суді першої інстанції, останній дав їм належну правову оцінку, з якою погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Основним доводом апеляційної скарги насамперед було те, що суд першої інстанції безпідставно застосував ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України, той час як застосуванню в даному випадку підлягає ч. 11 ст. 120 ЗК України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такою позицією апелянта.

Відповідно до ч. 11 ст. 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

З аналізу наведеної норми вбачається, що вона застосовується лише у разі, якщо об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці державної або комунальної власності, яка не перебуває в користуванні третіх осіб.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що рішенням Київської міської ради від 27 лютого 2022 року №228/8398, земельну ділянку площею 1, 6537 га було передано обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3». При цьому земельна ділянка, на якій розташований будинок позивача, охоплюється тією земельною ділянкою, яка була передана обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3». Посилання апелянта на те, що спірній земельній ділянці було присвоєно окремий кадастровий номер жодним чином не змінює того факту, що така земельна ділянка є частиною ділянки обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3».

Позивач неодноразово заявляв про недійсність зазначеного вище рішення Київської міської ради. В той же час відповідно до встановленого ст. 204 ЦК України правила, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що в даному випадку відсутнє.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що земельна ділянка, до складу якої входить й спірна земельна ділянка, не є вільною від користування іншої особи, в даному випадку положення ч. 11 ст. 120 ЗК України застосуванню не підлягають.

Натомість з точки зору колегії суддів апеляційного суду найбільш наближеними до даної справи є положення ч. 10 ст. 120 ЗК України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), розміщений на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки, площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 цього Кодексу (крім випадків, якщо формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим або не відповідає нормам законодавства).

Як було встановлено матеріалами справи, Департаментом земельних ресурсів Київської міської ради опрацьовано звернення обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва та надано лист-згоду на поділ земельної ділянки (кадастровий номер :96:054:0001) та вказано, що передача у власність земельних ділянок громадянам, членам обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» буде здійснюватись шляхом поділу землекористувачем земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що права позивача можуть бути реалізовані в ході поділу земельної ділянки, наданої обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» між його членами, серед яких є і позивач. В той же час така вимога у даній справі не заявлялася, відтак не може бути вирішена на даний час судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько