Справа №: 343/1499/23
Провадження №: 2/0343/435/23
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

29 червня 2023 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано - Франківської області Андрусів І.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить скасувати постанову державного виконавця Тиндик С.Б. від 11.06.2019 про арешт майна.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суддя приходить такого висновку.

Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

З матеріалів позовної заяви суддею встановлено, що на виконанні у Долинському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №58533162 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11 червня 2019 року державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано Франківській області Тиндик С.Б. винесено постанову, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (все рухоме майно боржника).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Із аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що у судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

При цьому Верховний Суд зауважує, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як сторона виконавчого провадження, між учасниками справи не виникло цивільно-правового спору, який підлягав би вирішенню в порядку позовного провадження, а постало питання щодо правомірності дій та рішень державного виконавця під час виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 758/8416/15-ц (провадження № 61-35св18) зазначено, що скарги на дії (бездіяльність), рішення державних виконавців (приватних виконавців) мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за належним виконанням судових рішень. Здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження в цивільному судочинстві, що є відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням судових рішень полягає, насамперед, у реалізації основних завдань судочинства при здійсненні судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення спору і набрання судовим рішенням законної сили суд здійснює контроль за його виконанням, а також захист прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.

Із змісту позовної заяви вбачається, що арешт на майно позивача ОСОБА_1 було накладено постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.

Питання про зняття арешту з майна повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 258-261, 353-355 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області, про зняття арешту з майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на оскарження дій державного виконавця у порядку ст. 447 - 453 Цивільно процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано - Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.М.Андрусів