Номер провадження: 22-ц/813/2372/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеса від 16 листопада 2021 року у складі судді Салтан Л.В.,

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року ТОВ «Спектрум Ессетс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за невиконання зобов`язань, у якій просило стягнути суму заборгованості у розмірі 326 597,56 грн, посилаючись на те, що позивач не виконує зобов`язання за рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №2-3898/10 від 07.10.2010.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 16 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» суму заборгованості у розмірі 326 597, 56 грн., що складаються з інфляційних витрат та 3% річних за невиконання зобов`язань за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2010 у цивільній справі № 2-3898/10 та судовий збір у розмірі 4846 грн 03 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, застосувати до позовних вимог строк позовної давності у разі відсутності інших підстав для відмови в задоволені позовних вимог. Просить також витребувати та оглянути у судовому засіданні за участю представника відповідача оригінали всіх письмових доказів, що були подані позивачем разом з позовною заявою.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом відкрито провадження у справі ухвалою суду від 07.09.2021, при тому що позовна заява надійшла до суду 03.08.2021. Судом не виконані вимоги щодо направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками в порядку визначеному ст.190 ЦПК України. Замість цього суд лише 07.10.2021 передав позивачу повноваження щодо надсилання вказаної ухвали та копії позовної заяви. Судом не виконані вимоги ч. 1, 2, 4 ст. 279 ЦПК України, а саме: судом не тільки не проводилося перше судове засідання, судом навіть не вирішувалося питання про цього проведення. Судом не було вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при тому що у відзиві містилось клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін та участю представника відповідача. У цьому випадку суд зобов`язаний був вирішити питання з ухваленням судового рішення у вигляді ухвали суду. Судом не було повідомлено сторони про дату та час розгляду справи. Таке повідомлення є обов`язковим навіть у разі розгляду справи без виклику сторін. Судом не взято до уваги та не долучено до матеріалів справи відзив відповідача, направлений до суду 08.11.2021. У позові позивач вказав ціну позову 323 068,17 грн до позову надав розрахунок також на суму 323 068,17 грн, сплатив судовий збір 4846, 03 грн, що дорівнює 1,5% від суми 323 068,17 грн., але у прохальній частині попросив стягнути 326 597, 56 грн., що на 3529,39 грн. більше ніж зазначено у ціні позову. Належно виконуючий свої обов`язки суд мав у такому випадку винести ухвалу про залишення такої позовної заяви без руху в порядку ст. 185 ЦПК України, і лише після усунення недоліків прийняти таку заяву до розгляду, але маємо інше. Позивачем не надано доказів того, що предметом рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол №68) та затвердженого ними передавального акту стосувався прав та обов`язків сторін за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк». Також немає жодних даних, що до АТ «Фідокомбанк» перейшли права вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк» до того, як майно та обов`язки АТ «Фідокомбанк» стали предметом розгляду питання порядку денного загальних зборів акціонерів ПАТ «Фідобанк». В матеріалах справи відсутні докази, того що ТОВ «Спектрум Ессетс» має право на здійснення факторингових операцій. Стягувач мав право звернутися з вимогами про стягнення суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми протягом трьох років з моменту набуття судовим рішенням законної сили, так само як за боргом згідно розписки, так само з договором позики. Оскільки основною вимогою є стягнення коштів (основний борг) то стягнення сум індексу інфляції та 3% річних є додатковою вимогою від основної, на яку поширюються вимоги ч. 1 ст. 266 ЦК України. Таким чином позивач мав звернутися до суду не пізніше 20.03.2015, та прострочив звернення до суду на 6 років та 4 місяці.

05.06.2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та його представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/1581/74/04422, за умовами якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 120 000,00 дол. США строком до 04.09.2037 року.

Майновим поручителем за виконання відповідного кредитного договору виступала ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 07.10.2010 року у справі №2-3898/10 позов ВАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 054 322, 75 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Під час перегляду заочного рішення суду апеляційним судом, 20.03.2012 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , було прийнято відмову ПАТ «Ерсте Банк» від позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а також відмову від позову в частині вимог до ОСОБА_1 про стягнення пені у розмірі 19 542,99 грн. та прийнято відмову ОСОБА_1 від своєї апеляційної скарги на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 07.10.2010 року в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 939 873,62 грн., та за відсотками 94 906, 14 грн., апеляційне провадження за апеляційною скаргою - закрито.

Заочне рішення Київського районного суду міста Одеси № 2-3898/10 було змінено з урахуванням ухвал апеляційного суду Одеської області від 20.03.2012 року.

На виконання вказаного рішення суду, Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 2-3898/10 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» у розмірі 1 034 779, 76 грн.

30.10.2013 року ПАТ «Фідобанк» передало усе майно, права та обов`язки ПАТ «Фідокомбанк» зареєстрованого Національним банком України 25.01.2006 року. ПАТ «Фідокомбанк» був правонаступником прав і обов`язків АКБ «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства, ВАТ «Ерсте Банк», а також ПАТ «Ерсте Банк». Внаслідок цього, ПАТ «Фідобанк» є також правонаступником всіх прав та обов`язків АКБ «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства, ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідокомбанк».

25.09.2020 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір відступлення права вимоги №GL3N218881, відповідно до умов якого банк відступив, а новий кредитор набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/1581/74/04422 від 05.09.2007 року, що підтверджується додатком 1 до основного договору з персональним визначенням боржників на 11-й сторінці.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.10.2020 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника ТОВ «Спектрум Ессетс» у справі № 2-3898/10 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доказів які б свідчили про погашення відповідачем кредитної заборгованості, стягнутої за рішенням суду не надано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства відноситься обов`язковість судового рішення.

Права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора та така цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 та від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц. Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання.

У зазначеній постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даній справі позивач звернувся з позовом, згідно штемпелю на поштовому конверті, 31.07.2021, рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем не виконано.

Таким чином період за який має нараховуватися заборгованість з 31.07.2018 по 31.07.2021, який складає останні 3 роки, які передували поданню даного позову.

Отже доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є помилковими.

Водночас позивач невірно визначив період обрахування з 08.07.2018 по 08.07.2021.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Розраховується за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Де:

[Сума боргу] сума простроченого боргу.

[Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Так, сума індексації за період з 31.07.2018 по 31.07.2021 складає 240 041,38 грн виходячи з наступного.

Індекс інфляції: серпень 2018-100,00, вересень 2018-101,90, жовтень 2018-101,70, листопад 2018-101,40, грудень 2018-100,80, січень 2019-101,00, лютий 2019-100,50, березень 2019-100,90, квітень 2019-101,00, травень 2019-100,70, червень 2019-99,50, липень 2019-99,40, серпень 2019-99,70, вересень 2019 -100,70, жовтень 2019-100,70, листопад 2019-100,10, грудень 2019 -99,80, січень 2020-100,20, лютий 2020-99,70, березень 2020-100,80, квітень 2020-100,80, травень 2020-100,30, червень 2020-100,20, липень 2020-99,40, серпень 2020-99,80, вересень 2020-100,50, жовтень 2020-101,00, листопад 2020-101,30, грудень 2020-100,90,

січень 2021-101,30, лютий 2021-101,00, березень 2021- 101,70, квітень 2021-100,70, травень 2021-101,30, червень 2021-100,20, липень 2021-100,10.

[Сукупний індекс інфляції] = IIc (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40: 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70: 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100)x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) = 1.23197335.

Інфляційне збільшення: 1 034 780,00 x 1.23197335 - 1 034 780,00 = 240 041,38 грн., що є більшою сумою аніж заявлено позивачем у позові, а тому, з урахуванням того, що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягають інфляційні втрати, розмір яких заявлено у позові.

Розрахунок 3% річних розраховується за формулою:

[Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період розрахунку: з 31.07.2018 по 31.07.2021 та обраховується:

з 31/07/2018 до 31/12/2019 = 1 034 780,00 x 3 % x 519 : 365 : 100 (519 дні) - 44 141,16 грн.

з 01/01/2020 до 31/12/2020=1 034 780,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 (366 днів) - 31 043,40 грн.

з 01/01/2021 до 31/07/2021=1 034 780,00 x 3 % x 212 : 365 : 100 (212 днів)- 18 030,69 грн.

44 141,16 грн.+ 31 043,40 грн. + 18 030,69 грн. = 93 215,25 грн.

Отже, доводи апелянта щодо неправильності розрахунку 3% річних спростовуються вищенаведеним розрахунком.

З наявного у справі поштового повідомлення про вручення ОСОБА_1 відправлення вбачається, що останнім копію позовної заяви та ухвали суду про прийняття позову та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, було отримано 22.10.2021 року.

За таких обставин доводи апелянта про порушення судом його процесуальних прав не обґрунтовані та спростовуються наявними у справі доказами.

Доводи апелянта про відсутність у позивача права на позов з підстав відсутності права правонаступництва апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на те, що питання правонаступництва позивача було вирішено в судовому порядку та не є предметом спору у даній справі, рішення набрали законної сили.

Скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не є доказом виконання рішення в добровільному порядку та не позбавляє права кредитора на звернення до позичальника з вимогами про стягнення заборгованості на підставі статті 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги як то імперативний характер приписів тощо на правильність висновків суду по суті справи не вплинули, тому не є підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що мотивувальна частина рішення суду щодо стягнення інфляційних витрат підлягає зміні шляхом її викладення в редакції цієї постанови, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 16 листопада 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.06.2023

Головуючий:

Судді: