Справа № 453/1533/20 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/844/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Вуйцік О.Б. представника ОСОБА_1 ;

адвоката Панас Ю.А. представника ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3 та її представника адвоката Крушельницької У.О.;

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 , на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у якому просила суд постановити рішення, яким визнати за позивачкою право власності на 2/9 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв.м, житловою 62,9 кв.м. (в подальшому «спірний будинок», «спірне будинковолодіння»), в порядку спадкування за заповітом після смерті матері позивачки, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на момент смерті майно, а саме: спірний житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, власником якої спадкодавець була на підставі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя від 19 січня 1999 року № 36, та на 1/6 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , власником якої спадкодавець була на підставі свідоцтва про право на спадщину 19 січня 1999 року № 38 після смерті свого чоловіка, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_6 склала на користь своєї доньки, позивачки ОСОБА_1 , та онука ОСОБА_2 заповіт, який посвідчений 23 березня 2018 року керуючим справами виконавчого комітету Славської селищної ради Сколівського району Львівської області Лесів Х.І. за № 59, яким заповіла їм в рівних частинах все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на момент смерті спадкодавця були непрацездатними, а відтак мають право на обов`язкову частку, розмір якої становить 1/9 для кожного з них. Позивачка в межах 6-місячного строку звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де її 31 липня 2020 року було повідомлено про те, що через наявний між спадкоємцями спір щодо поділу спадкового майна, зокрема - виділення часток в натурі, Сколівська державна нотаріална контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок та було рекомендовано їй звернутися до суду (том 1, а.с. 2-3).

26 лютого 2021 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, в якій просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 2/9 спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті його баби ОСОБА_6 .

Зустрічний позов мотивований тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його бабці ОСОБА_6 відкрилась спадщина до якої входить: спірний житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, власником якої спадкодавець була на підставі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя від 19 січня 1999 року № 36, та на 1/6 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , власником якої спадкодавець була на підставі свідоцтва про право на спадщину 19 січня 1999 року № 38 після смерті свого чоловіка, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відтак, спадкодавець була власником 2/3 спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, а іншими сппівласниками цього будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 : кожна по 1/6 його частині.

11 лютого 2020 року позивачем за зустрічним позовом було подано у Сколівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті його баби, однак його також було повідомлено про наявність спору між спадкоємцями щодо поділу спадкового майна та рекомендовано звернутися до суду (том 1, а.с. 51-53).

19 березня 2021 року ухвалою Сколівського районного суду Львівської області вищезгаданий зустрічний позов ОСОБА_2 було прийнято до розгляду спільно з первісним позовом (том 1, а.с. 79).

23 березня 2021 року до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права на обов`язкову частку у спадщині подала ОСОБА_3 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 мотивований тим, що вона є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина.

Згідно заповіту, посвідченого 23 березня 2018 року Славською селищною радою за № 59, спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_3 була непрацездатною особою, оскільки мала III групу інвалідності, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, і 21 січня 2020 року вона подала до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини, однак 05 жовтня 2020 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині з тих підстав, що відсутні документи на право власності на нерухоме майно, та рекомендовав звернутись до суду для вирішення даного питання (том 1, а.с. 90-91)

23 березня 2021 року до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права на обов`язкову частку у спадщині подала також і ОСОБА_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_4 також мотивований тим, що вона є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина.

Згідно заповіту, посвідченого 23 березня 2018 року Славською селищною радою за № 59, спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_4 також була непрацездатною особою, оскільки мала III групу інвалідності, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, і 28 листопада 2019 року вона подала до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини, однак 31 липня 2020 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині з тих підстав, що відсутні документи на право власності на нерухоме майно, та рекомендовав звернутись до суду для вирішення даного питання (том 1, а.с. 109-111).

20 травня 2021 року ухвалою Сколівського районного суду Львівської області всі вищезгадані позови об`єднано в одне провадження (том 1, а.с. 153).

22 листопада 2022 року ухвалою Сколівського районного суду Львівської області до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_9 , яка є донькою померлої ОСОБА_6 .

Оскаржуваним рішенням первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 4/15 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв.м., житловою 62,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 4/15 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв.м., житловою 62,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/15 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв.м., житловою 62,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/15 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв.м., житловою 62,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, а.с. 149-154).

Дане рішення в частині «визначення загальної площі спадкового майна» оскаржили ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 .

Апелянти просять оскаржуване рішення «в частині визначення загальної площі спадкового майна» скасувати та ухвалити нове, яким визнати за апелянтами право власності за кожною на 1/15 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , однак «загальною площею 229,7 кв.м., житловою 120,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 »,покликаючись на невідповідність висновків суду в оскаржуваній частині обставинам справи.

Вважають, що судом не було враховано те, що в результаті того, що спадкодавцем « ОСОБА_6 була проведена незаконна добудова будинковолодіння і його загальна площа збільшилася до 229,7 кв.м., житлова площа 120,0 кв.м…., про що свідчить технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_2 від 06.02.2013 року».

Також звертають увагу на те, що заповіт спадкодавцем було складено на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а апелянти отримали право власності на частки у спадковій масі в результаті спадкування «по закону», а не «за заповітом», як про це зазначено у резолютивній частині оскаржуваного рішення (том 2, а.с. 162-163).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів і їхнього представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Частиною 2 статті 376 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» міститься роз`яснення про те, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Це майно не є об`єктом права власності і воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що загальна площа спірного будинку, який є предметом спадкування, збільшилася з 97,6 кв.м. до 229,7 кв.м. в результаті його самочинної реконструкції з добудовою (як зазначено у апеляційній скарзі «незаконної добудови»).

Відтак, суд не вправі був визнавати за позивачами право власності на спірний будинок в межах його площі, яка збільшилася в результаті самочинного будівництва, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на реальну площу спірного будинку до уваги прийматися не можуть.

Свої позовні вимоги за зустрічними позовами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обґрунтовували посиланням на положення статті 1241 «Право на обов`язкову частку у спадщині» ЦК України, яка знаходиться у главі 85 «Спадкування за заповітом» ЦК України. Таким чином, спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_6 відбувалося з урахуванням заповіту останньої та, відповідно, на підставі положень законодавства, які регламентують спадкування саме за заповітом. Відтак, суд вправі був зазначити в оскаржуваному рішенні те, що за кожним з позивачів (в тому числі і за апелянтами) визнано право власності на відповідну частку у спадковій масі «в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому відхиляє доводи апеляційної скарги і в цій частині.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 29 червня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.