ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/4211/20 Номер провадження 22-ц/814/1282/23Головуючий у 1-й інстанції Бессонова Т. Д. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Дорош А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що діє як представник малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , що діє як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з вересня 2014 року позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився - син ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. На момент смерті ОСОБА_7 позивач була вагітною. ІНФОРМАЦІЯ_3 народився другий син позивачки та ОСОБА_7 ОСОБА_3 . Батьківство ОСОБА_7 дитини ОСОБА_3 встановлено рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 р. по справі № 623/3880/18, що набрало законної сили 08.08.2020 р.

Таким чином малолітні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , є синами ОСОБА_7 та його спадкоємцями першої черги за законом.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт на користь дочки ОСОБА_4 , що посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1279.

Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно у тому числі у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.05.1996 р., виданого Ізюмським ВЖКБ згідно рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 15.03.1996 р. № 264, зареєстрованого КП "Ізюмське МБТІ" 29.05.1996 р.

Крім того, на час смерті спадкодавця за ним зареєстроване речове право на нерухоме майно, а саме - право оренди земельної ділянки кадастровим номером :20:001:0026 площею 0,0051 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради. Право оренди вказаної земельної ділянки виникло у спадкодавця на підставі договору оренди землі від 13.09.2016 р. № 2449, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І.

Позивач, діючи від імені та в інтересах малолітніх дітей прийняла спадщину після померлого ОСОБА_7 .. В Ізюмській державній нотаріальній конторі Харківської області заведена спадкова справа. Проте оформити спадкові права на ім`я дітей позивач не має можливості, так як інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 перешкоджає їй в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом шляхом утримання оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У жовтні 2020 року позивач звернулась до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право спадщину за законом, але по причині відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, нотаріус відмовила у оформленні свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. Таким чином відсутність правовстановлюючого документа перешкоджає в оформленні права малолітніх дітей на спадкове майно (обов`язкову частку) після смерті ОСОБА_7 у порядку спадкування за законом.

Просить суд визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , право оренди земельної ділянки площею 0,0051 га кадастровим номером :20:001:0026, за адресою АДРЕСА_2 , для обслуговування та експлуатації торгівельного павільйону з продажу скла та продовольчих товарів відповідно до обсягу прав та обов`язків орендаря відповідно до Договору оренди землі від 13.09.2016 р., укладеному між ОСОБА_7 та територіальною громадою міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради Харківської області, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2449, номер запису про інше речове право 16436937 від 13.09.2016 р., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 ..

Рішенням Ізюмського міського суду Харківської області від 19 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішення оскаржила позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення у частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/10 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , право оренди земельної ділянки площею 0,0051 га кадастровим номером :20:001:0026, за адресою АДРЕСА_2 , для обслуговування та експлуатації торгівельного павільйону з продажу скла та продовольчих товарів відповідно до обсягу прав та обов`язків орендаря відповідно до Договору оренди землі від 13.09.2016 р., укладеному між ОСОБА_7 та територіальною громадою міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради Харківської області, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2449, номер запису про інше речове право 16436937 від 13.09.2016 р., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що суд не надав належної правової оцінки наданим сторонами доказам та не встановив обставини, що мають значення для справи.

Зокрема звертає увагу суду на те, що в силу ч. ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України малолітні діти вважаються такими, що прийняли спадщину незалежно від часу її прийняття, отже вважає, що ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину не залежно від того чи зверталась позивач як його законний представник до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини чи ні.

Також, вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що зі смертю ОСОБА_7 договір оренди земельної ділянки припинений, оскільки згідно ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря до спадкоємців, якщо інше не передбачено договором оренди, а отже право оренди вказаної земельної ділянки входить до спадкової маси.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених позовних вимог і вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 27 грудня 2017 року. (а.с. 12)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 12.02.2016 року батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_7 . (а.с. 14)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 16.09.2020 (повторно) батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_7 (а.с. 18)

Після смерті ОСОБА_7 , спадкоємцями першої черги є його діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_7 було складено заповіт 07 квітня 2015 року, у відповідності до якого все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом буде мати право, він заповів ОСОБА_4 .

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №50551854 від 15.01.2018 року заповіт № 57320630, номер в реєстрі нотаріальних дій № 1279 чинний.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.05.1996 року виданого Ізюмським ВЖКБ ОСОБА_7 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви № 21 від 15.01.2018 зі спадкової справи № 14/2018 ОСОБА_1 , яка діє за свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняла спадщину за свого малолітнього сина ОСОБА_2 після смерті його батька ОСОБА_7 .

Також до нотаріальної контори з заявою №599 від 01.06.2018 року звернулась ОСОБА_3 , яка діяла зі згоди свого опікуна ОСОБА_11 про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_7 .

Відповідно заяви № 600 від 01.06.2018 року до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_12 про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_7 .

Місцевим судом також встановлено, що у копіях документів спадкової справи №14/2018 після смерті ОСОБА_7 , які були направлені завідувачем Ізюмської державної нотаріальної контори Живолуп І. відсутня заява ОСОБА_1 , яка б діяла за свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 .

При зверненні ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до нотаріальної контори з питань видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , їй було відмовлено, оскільки відсутні оригінали та дублікати правовстановлюючих документів на житловий будинок та на земельну ділянку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є малолітніми особами та відповідно до ч. 1ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частину у спадщині, тобто по 1/10 частини (половина частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті спадкодавця.

Разом з цим, судом вказано, що оскільки позивачем на надано доказів, згідно яких можна встановити що вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 після смерті батька ОСОБА_7 , отже позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_15 право власності на спадкове майно є передчасними.

Вирішуючи спір в частині спадкування права на земельну ділянку, суд вказав, що умовами договору оренди спірної земельної ділянки не передбачено перехід права на оренду в порядку спадкування; договір з ФОП ОСОБА_7 припинив свою дію у зв`язку зі смертю орендаря; малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є фізичними особами-підприємцями, а земельна ділянка надавалась для обслуговування та експлуатації торгівельного павільйону з продажу скла та продовольчих товарів, тому позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.19 зазначив, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Ураховуючи викладене, районний суд на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про те, що позивач передчасно звернулася до суду із позовом щодо визнання права власності на спадкове майно за малолітнім ОСОБА_15 , оскільки належними та допустимими доказами не доведено, що у неї існують перешкоди для оформлення права на спадщину за законом у нотаріальному порядку. Відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину щодо ОСОБА_3 не приймалося.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18 сформульовано висновок про те, що якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки місцевого суду щодо часткового задоволення позову є безпідставними, оскільки малолітній ОСОБА_9 вважається таким, що прийняв спадщину в силу ч. 4 ч. 5 ст. 1268 ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у даній справі саме право малолітнього ОСОБА_3 на спадщину не оскаржується та не є предметом розгляду. При цьому, саме в силу того, що право малолітнього ОСОБА_3 на спадщину жодним чином не було оспорено чи заперечено у позивача наявні підстави для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а отже в даному випадку, за відсутності нотаріальної відмови, питання визнання права власності на спадкове майно не може бути предметом судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги про визнання за малолітніми ОСОБА_16 та ОСОБА_15 права оренди земельної ділянки, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскількизазначені доводи висновків місцевого суду не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків місцевого суду не впливають, оскільки не ґрунтуються на доказах та зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.375, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє як представник малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

А.І. Дорош