ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/398/22 Номер провадження 22-ц/814/4391/23Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 червня 2023 року у складі судді Куц Т. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог (а. с. 133, 158, 241, т. 1, а. с. 1, 29-30, т. 2) просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Єристівський ГЗК» від 01.04.2022 № 109-к «Про припинення трудового договору (контракту) начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ОСОБА_1 »; поновити його на посаді начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ТОВ «Єристівський ГЗК» з 02.04.2022; стягнути з ТОВ «Єристівський ГЗК» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.04.2022 по день винесення судом рішення у справі, що станом на 03.05.2023 становить суму 498 411,90 грн.

Позов мотивовано тим, що з 07.08.1989 по 01.04.2022 він працював на різних посадах Полтавського ГЗК та в подальшому на гірничо-транспортних підприємствах «Ferrexpo», в тому числі в період з 02.02.2015 по 01.04.2022 на посаді начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ТОВ «Єристівський ГЗК».

Вказував, що наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» № 1698-ОД від 07.12.2020 у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства прийнято рішення з 01.04.2021 виключити зі штатного розпису підприємства та скоротити відповідні робочі місця, в тому числі посаду начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу (чотири штатні одиниці).

В подальшому наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» № 1802-ОД від 17.11.2021 зі змінами, внесеними наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» від 24.01.2022 № 113-ОД, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства прийнято аналогічне рішення, яким передбачалося вже з 01.04.2022 виключення з організаційної структури та зі штатного розпису підприємства та скорочення відповідних робочих місць, в тому числі посаду начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу (одну штатну одиницю), а вже наказом керівника № 120-ОД від 25.01.2022 було прийнято рішення з 01.04.2022 скоротити відповідних працівників підприємства, в тому числі і його, - начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ОСОБА_1

22.03.2022 та 31.03.2022 його було повідомлено про відсутність вакантних робочих місць на ТОВ «Єристівський ГЗК» та запропоновано роботу на ПрАТ «Полтавський ГЗК», від якої станом на вказані дати, він відмовився, а вже 01.04.2022 наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» № 109-к він був звільнений з посади начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Зазначав, що зі вказаними наказами він ознайомився лише 04.04.2022 та до цього часу не знав про своє фактичне звільнення, оскільки в ніч з 02.04.2022 на 03.04.2022 він був допущений до роботи та виконував свої посадові обов`язки.

Вказаний наказ вважає протиправним, а його звільнення незаконним, оскільки відповідачем було порушено процедуру звільнення, а саме: його не повідомили за два місяці до звільнення про таке звільнення; йому не були запропоновані всі наявні вакантні посади на підприємстві, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації; не було враховано його переважне право на залишення на роботі, не був врахований його безперервний трудовий стаж на підприємстві, досвід його трудової діяльності та не було зроблено аналізу продуктивності його праці і кваліфікації в порівнянні з іншими працівниками.

Таким чином, вважає, що відповідач не виконав усіх у сукупності вказаних гарантій реалізації ним права на працю при скороченні чисельності та штату працівників, що є підставою для визнання його звільнення незаконним.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ТОВ «Єристівський ГЗК» від 01.04.2022 № 109-к «Про припинення трудового договору (контракту) начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ОСОБА_1 » .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ТОВ «Єристівський ГЗК» з 02.04.2022.

Стягнуто з ТОВ «Єристівський ГЗК» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.04.2022 по 28.06.2023 у розмірі 538 047, 66 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та присудження виплат на його користь заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача із займаної посади начальника зміни в кар`єрі відбулося з порушенням вимог трудового законодавства України.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Єристівський ГЗК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не запропонував позивачу вакансії учня комірника, учня зливальника-розливальника, учня старшого комірника, чим порушив процедуру скорочення та звільнення позивача згідно частини третьої статті 49-2 КЗпП України, не відповідає матеріалам справи та є не вірним.

Вказує, що Товариство виконало належним чином обов`язки, визначені частиною третьою статті 49-2 КЗпП України та інших вимог чинного законодавства України.

Зазначає, що з 31.01.2022 до моменту звільнення позивача на підприємстві були відсутні вакантні робочі місця, а від запропонованої іншої роботи, яку позивач міг виконувати на основі кваліфікації та стану здоров`я, він відмовився.

Наголошує на тому, що 01.04.2022 позивач був присутній на робочому місці, по телефону був запрошений для ознайомлення з наказом, але за запрошенням так і не з`явився, не отримав трудову книжку і копію наказу про звільнення, при цьому в бухгалтерії підприємства отримав повний розрахунок, про що власноручно підписався у відомостях. Вказане свідчить про його обізнаність щодо звільнення, а його заперечення з цього приводу, на думку апелянта, свідчить про зловживання своїми трудовими правами.

Також суд дійшов помилкового висновку про звільнення позивача з 02.04.2022, оскільки позивача було звільнено з 01.04.2022.

Крім того, посилається на те, що висновок суду в резолютивній частині рішення про стягнення 538 047,66 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідає розрахунку наведеного розміру середнього заробітку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення скарги та скасування оскаржуваного рішення суду, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що з 07.08.1989 позивач ОСОБА_1 працював у Полтавському ГЗК, 04.04.2011 був звільнений по переводу на роботу у ТОВ «Єристівський ГЗК» за пунктом 5 статті 36 КЗпП України. Наказом № 116-к від 02.02.2015 він переведений на посаду начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ТОВ «Єристівський ГЗК» (а. с. 5-6, т. 1).

Наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» № 1698-ОД від 07.12.2020 у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства прийнято рішення з 01.04.2021 виключити зі штатного розпису підприємства та скоротити відповідні робочі місця, в тому числі посаду начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу (чотири штатні одиниці) (а. с. 7-9, т. 1).

Наказом ТОВ «Єристівський ГЗК» № 131-ОД від 29.01.2021 «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни в штатному розписі ТОВ «Єристівський ГЗК» введено в дію з 01.02.2021 зміни в організаційній структурі дирекції з розвитку гірничних робіт і дирекції з технічного обслуговування і забезпечення виробництва ТОВ «Єристівський ГЗК» та введено з 01.02.2021 штатний розпис дирекції з розвитку гірничих робіт і дирекції з технічного обслуговування і забезпечення виробництва ТОВ «Єристівський ГЗК» (а. с. 135-142, т. 1).

Наказом генерального директора ТОВ «Єристівський ГЗК» від 17.11.2021 № 1802-ОД «Про зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК» із змінами, внесеними наказом від 24.01.2022 № 113-ОД, наказано виключити з 01.04.2022 з організаційної структури ТОВ «Єристівський ГЗК» певні підрозділи, зокрема, виробничий відділ, та виключити зі штатного розпису ТОВ «Єристівський ГЗК» і скоротити робочі місця, у тому числі посаду начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ТОВ «Єристівський ГЗК» (а. с. 10-13, 14, т. 1).

На підставі вказаного наказу генеральним директором ТОВ «Єристівський ГЗК» видано наказ від 25.01.2022 № 120-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК», яким передбачено скорочення з 01.04.2022 працівників, зокрема, начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ТОВ «Єристівський ГЗК» Малика Ю. О. (а. с. 15-20, т. 1).

Пунктом 3.1. вказаного наказу визначено у термін до 01.02.2022 ознайомити працівників, зазначених у пункті 1 наказу, з даним наказом під підпис, із зазначенням дати ознайомлення, персонально повідомити про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, з дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП України, запропонувати іншу роботу на підприємстві за наявності вакансій.

Актом від 31.01.2022, складеним заступником голови ради трудового колективу М. Кисилюком, головою цехового профспілкового комітету О. Нестеренком, начальником служби утримання інфраструктури УКБІ В. Лихожон, засвідчено, що 31.01.2022 позивачу було запропоновано вакансії, наявні в ТОВ «Єристівський ГЗК», з якими він ознайомився, від запропонованих вакансій відмовився в усній формі. Засвідчити власним підписом факт відмови від вакансій відмовився. Акт зачитано у присутності ОСОБА_1 . Ознайомитися під підпис з даним актом ОСОБА_1 відмовився. (а. с. 41, т. 1).

Відповідно до акту пропозиції роботи від 22.03.2022, складеного головою постійно діючої комісії зі скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК» С. Валковим, позивачу було запропоновано наявні станом на 22.03.2022 вакансії в ТОВ «Єристівський ГЗК» згідно Додатку № 1 до акту. ОСОБА_1 від запропонованих вакансій станом на 22.03.2022 відмовився (а. с. 42-45, т. 1).

Відповідно до акту пропозиції роботи від 31.03.2022, складеного головою постійно діючої комісії зі скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК», ОСОБА_1 було запропоновано наявні станом на 31.03.2022 вакансії на іншому підприємстві - ПрАТ «Полтавський ГЗК», перелік яких зазначено в Додатку № 1. Проте ОСОБА_1 від запропонованих вакансій станом на 31.03.2022 відмовився (а. с. 46-50, т. 1).

Наказом № 109-к від 01 квітня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника зміни в кар`єрі виробничого відділу ТОВ «Єристівський ГЗК» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (а. с. 215, т. 1).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не пропонував позивачеві усі вакантні посади, які були на підприємстві, зокрема, учня комірника, учня зливальника-розливальника, учня старшого комірника, що свідчить про невиконання відповідачем належним чином вимог частини другої статті 49-2 КЗпП України та звільнення позивача із займаної посади з порушенням вимог трудового законодавства України.

З такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Гарантією забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (абзац 7 частини першої статті 5-1 КЗпП України).

Однією з передбачених законом підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця є зміна в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки організація виробництва і праці є виключною компетенцією власника підприємства, установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою, що ґрунтується на положенні частини третьої статті 64, частини другої статті 65 Господарського кодексу України.

Вирішуючи трудовий спір, суд перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці встановлено статтею 49-2 КЗпП України.

Виходячи із системного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 369/6843/15-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 13 травня 2020 року у справі № 755/3972/17-ц та ін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був попереджений про скорочення посади начальника зміни в кар`єрі 31.01.2022 та з дня попередження про наступне вивільнення до дня звільнення з роботи 01.04.2022 позивачу пропонувались усі вакантні посади, наявні не лише в ТОВ «Єристівський ГЗК», а і в ПрАТ «Полтавський ГЗК», що входить у групу компаній Ferrexpo, проте від пропозиції роботи позивач відмовився, що підтверджено наявними у справі письмовими доказами, які відповідають вимогам статей 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Тобто відповідач - ТОВ «Єристівський ГЗК» дотримав встановлений порядок звільнення позивача та належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку зі скороченням штату, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув, дав невірну оцінку доказам у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Висновок суду, що за період з 01.02.2022 до 01.04.2022 в ТОВ «Єристівський ГЗК» були наявні вакансії учня комірника, учня зливальника-розливальника, учня старшого комірника, які не були запропоновані позивачеві, є безпідставним, оскільки вказані посади не є вакантними у розумінні пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення». Як вбачається з матеріалів справи, прийняті в ТОВ «Єристівський ГЗК» за вказаний період працівники, були працевлаштовані тимчасово за строковим трудовим договором на час виконання певної роботи, на період відсутності основного працівника у зв`язку з загальною мобілізацією, за сімейними обставинами. Оскільки тимчасова посада не є вакантною у розумінні КЗпП України, тому така посада не могла пропонуватися позивачеві на виконання положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Крім того, при попередженні позивачу пропонувалися посади старшого комірника, зливальника-розливальника в ТОВ «Єристівський ГЗК», від яких він відмовився.

Відмова позивача від запропонованих вакансій зафіксована актом № 1 від 31.01.2022, складеним заступником голови ради трудового колективу ОСОБА_2 , головою цехового профспілкового комітету Нестеренко О. Ф., начальником служби утримання інфраструктури УКБІ Лихожоном В. М., які своїми підписами засвідчили факт ознайомлення ОСОБА_1 з попередженням про скорочення посади начальника зміні в кар`єрі з 01.04.2022 та пропозицію позивачу іншої роботи, від якої він відмовився в усній формі, повідомлення про скорочення чисельності та штату працівників з пропозицією наявних станом на 31.01.2022 посад не підписав.

Суд першої інстанції не визнав вказаний акт неналежним доказом, але й не врахував засвідчені ним обставини пропозиції позивачу роботи на вільних посадах, від яких він відмовився.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, реалізуючи свої права, як це передбачено частиною третьою статті 13 ЦК України, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускається використання наданих трудових прав та виконання обов`язків на підставі зловживання.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Стверджуючи, що він не був вчасно попереджений про наступне вивільнення та з відповідними наказами ознайомився лише 04.04.2022 і йому не було запропоновано усі наявні вакантні посади на ТОВ «Єристівський ГЗК» та ПрАТ «Полтавський ГЗК», які він відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати, позивач діє недобросовісно, всупереч попередній своїй поведінці.

Так, згідно актів пропозиції роботи від 22.03.2022 та 31.03.2022 та списку вакансій, доданих до актів, ОСОБА_1 власноручно написав, що від запропонованих вакансій станом на 22.03.2022 та 31.03.2022 він відмовляється, поставивши власноручно дату ознайомлення 22.03.2022 та 31.03.2022 відповідно, що спростовує його доводи про свою необізнаність про скорочення його посади з 01.04.2022 та відсутність пропозицій роботи від відповідача.

Згідно табелю обліку робочого часу за квітень 2022 року останнім робочим днем ОСОБА_3 було 01.04.2022, у цей день відповідно до вимог частини першої статті 116 КЗпП України він був письмово повідомлений про суми виплат, нараховані при звільненні, і їх виплату 01.04.2022, про що свідчить його власноручний підпис, тож твердження позивача, що лише 04.04.2022 він ознайомився з наказами про скорочення посади суперечать його власній поведінці та наявним у справі письмовим доказам.

День вручення копії наказу про звільнення має правове значення при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду за вирішенням трудового спору звільненого працівника (частина друга статті 233 КЗпП України) та не свідчить про те, що у цей день він працював.

Доводи позивача щодо порушення його переважного права на залишення на роботі є безпідставними та відхиляються апеляційним судом, оскільки таке право, передбачене статтею 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад.

Оскільки штатна посада начальника зміни у кар`єрі ТОВ «Єристівський ГЗК» була лише одна і її обіймав позивач, право на переважне залишення на роботі у зв`язку із скороченням такої посади у нього не виникало.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Встановивши фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, внаслідок чого посада позивача підлягала скороченню, про що він своєчасно був попереджений, проте суд дав помилкову оцінку виконанню відповідачем обов`язку по працевлаштуванню позивача.

Суд не врахував, що усі наявні у ТОВ «Єристівський ГЗК» вакансії, від дня попередження позивача про наступне вивільнення до дня розірвання трудового договору були йому запропоновані відповідачем. Про переведення на іншу роботу позивач письмових заяв не подавав та свою згоду на працевлаштування не висловлював.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

По справі встановлено, що розірвання трудового договору з позивачем з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, проведено з дотриманням вимог частини другої статті 40 та статті 49-2 КЗпП України, тому підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу ТОВ «Єристівський ГЗК», поновлення позивача на роботі та виплаті йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 червня 2023 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна