У Х В А Л А

23 червня 2023 року місто Київ

унікальний №824/86/23

провадження №22-ск/824/32/2023

Суддя Київського апеляційного суду Шкоріна О.І., вирішуючи питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року у справі №217/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ " Укрсоцбанк" заборгованість за договором кредиту в сумі 735872,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ " Укрсоцбанк" третейський збір в сумі 7 758,72 грн.

14 червня 2023 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про скасування рішення Третейського суду та заяву про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року. Заява надійшла та зареєстрована судом апеляційної інстанції 19 червня 2023 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження рішення третейського суду, ОСОБА_1 вказував на те, що розглядаючи справу №217/17 Постійно діючий Третейський суд не повідомляв його про розгляд справи, копію рішення йому не надсилав.

У липні 2022 року з мобільного додатку "Дія" він отримав інформацію щодо виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 про стягнення заборгованості.

Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 4 жовтня 2016 року та постанову про арешт майна боржника від 31 жовтня 2016 року він отримав у липні 2022 року. В матеріалах виконавчого провадження внесеним до АСВП відсутня інформація про надсилання та отримання ним зазначених постанов. З матеріалів виконавчого провадження він дізнався про стягнення заборгованості.

Інформація в матеріалах справ цивільного та виконавчого провадження про отримання ним рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №217/14 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, ухвали про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду (справа №755/14232/14), постанови про відкриття виконавчого провадження, відсутні.

Документи, які підтверджуть надсилання на його адресу вказаних процесуальних документів відсутні.

Він не мав інформації про розгляд справи про стягнення заборгованості та не мав можливості надати відзив, заперечення на позовну заява та оскаржити рішення третейського суду в строки, встановленні законодавством. Крім того, з 5 серпня 2014 року по 2019 рік він знаходився за межами країни.

25 серпня 2022 року він отримав копію ухвали від 20 червня 2014 року про видачу виконавчого листа та лист відповідь №755/14232/14-ц/27233/2022 від 25 серпня 2022 року, в якому зазначено, що матеріали справи та рішення третейського суду по справі №217/14 від 6 березня 2014 року знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

У вересні 2022 року до Дніпровського районного суду м.Києва ним подана заява про відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2022 року заяву повернуто заявнику, яка постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року скасована, а справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції.

30 березня 2023 року Дніпровським районним судом м.Києва відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження.

21 квітня 2023 року він отримав рішення Третейського суду по справі №217/14 від 6 березня 2014 року, саме з цього моменту дізнався про порушення його прав.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року та додані до неї документи, суд вважає, що клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду задоволенню не підлягає, а подана заява підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Як вбачається з рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року у справі №217/14 від 6 березня 2014 року ОСОБА_1 має статус відповідача, тобто є стороною третейського розгляду.

Оскільки ОСОБА_1 є стороною у справі, а не особою, яка не брала участі у справі, тому перебіг строку на подачу заяви про скасування рішення третейського суду для останнього встановлено у ч.5 ст.454 ЦПК України та починається з дня прийняття рішення третейським судом, а не з дня, коли він дізнався про наявність такого рішення.

З матеріалів заяви вбачається, що оскаржуване рішення ухвалене Постійно діючим Третейським судом при асоціації українських банків 6 березня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 454 ЦПК України і частини другої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене шляхом звернення до суду із заявою про його скасування сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини 3 статті 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Згідно з частиною 5 статті 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів: 1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Частиною 7 статті 454 ЦПК України визначено, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 454 ЦПК України, повертається.

Рішенням Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 2-р(II)/2022 у справі № 3-9/2019(206/19) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини 5, частини 7 статті 454 ЦПК України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 1 частини 5, частину 7 статті 454 ЦПК України у тому, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Водночас Конституційний Суду України вказав, що пункт 1 частини п`ятої, частина сьома статті 454 ЦПК України, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.

Тому до спливу зазначеного періоду указана норма підлягає застосуванню, але з урахуванням висновків Верховного Суду.

Здійснюючи тлумачення положень частини сьомої статті 454 Цивільного процесуального кодексу України, у справі № 3/2021 Верховний Суд вказав, що зазначена норма процесуального права не є імперативною, цей строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у частині другій статті 358, частині третій статті 394, частині третій статті 424 ЦПК України та інших нормах.

Строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частина 1 статті 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша та друга статті 126 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін третейським судом про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан виконання зобов`язання, про стан відомого їм третейського чи виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 6 жовтня 2022 року, справа № 824/44/22).

Заявляючи клопотання ОСОБА_2 посилається на свою необізнаність про третейський розгляд справи, про неотримання ним викликів до суду та рішення третейського суду.

Відповідно до ч. 2 ст.52 Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків м. Києва затвердженого рішенням Ради Асоціації українських банків від "22" квітня 2005 р., протокол № 2 із змінами, затвердженими:рішенням Ради Асоціації українських банків від "19" жовтня 2007 р., протокол № 4 рішенням Ради Асоціації українських банків від "08" лютого 2008 р., протокол № 1 рішенням Ради Асоціації українських банків від "25" липня 2008 р., протокол №4 рішенням Ради Асоціації українських банків від "31" жовтня 2008 р., протокол №6 рішенням Ради Асоціації українських банків від "22" липня 2010 р., протокол №2 рішенням Ради асоціації українських банків від "17" листопада 2010 р., протокол № Зр. зареєстрованого Міністерством юстиції України Свідоцтво № 007-2005 "21" червня 2005 р., документи та інші письмові матеріали направляються за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи за юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів та інших письмових матеріалів адресатові, та вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо на цей час одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено іншу сторону належним чином.

З тексту рішення Третейського суду від 6 березня 2014 року вбачається, що відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, а тому суд на підставі ст. 52, 60 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків розглянув справу за його відсутності.

Заяву про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 рокуу справі №217/14 відповідачем ОСОБА_1 надіслано до Київського апеляційного суду 14 червня 2023 року, тобто понад встановлені у п.1 ч.5 ст.454 ЦПК України строки, а саме понад дев`ять років з дня прийняття третейським судом оскаржуваного рішення.

Таким чином, посилання відповідача ОСОБА_1 у заяві на те, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущений з поважних причин, оскільки його не було повідомлено про розгляд справи третейським судом та не було направлено копії оскаржуваного рішення, є безпідставним і не заслуговують на увагу, оскільки спростовується текстом самого рішення.

Посилання на те, що ОСОБА_1 в період з серпня 2014 року по 2019 рік знаходився поза межами країни, а тому не мав інформації про розгляд справи про стягнення заборгованості, суд до уваги не приймає, оскільки з закордонного паспорту ОСОБА_1 убачається, що закордонний паспорт ОСОБА_1 отримав лише 2 липня 2014 року. Вперше відповідач виїхав за кордон в період з 5 серпня 2014 року по 24 вересня 2014 року, справа ж розглядалась третейським судом на початку березня 2014 року. Крім цього, з копії паспорту убачається також, що ОСОБА_1 виїздив за межі України у певні проміжки часу на нетривалий період.

Крім того, звертає на себе увагу та обставина, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2014 року виданий виконавчий лист на примусове виконання Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року у справі №217/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості по договору кредиту, який перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі. 4 жовтня 2016 року державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС м.Кривий Ріг відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1.

31 жовтня 2016 року постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Вказані обставини спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не був обізнаний про розгляд справи, а також не знав про існування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року.

Отже, наведені ОСОБА_1 обставини не дають підстав вважати, що строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, останнім пропущено з поважних причин.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду задоволенню не підлягає, а заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.454 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 6 березня 2014 року у справі №217/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: О.І. Шкоріна