Справа №487/4815/20
Провадження №2/487/93/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01.12.2023 Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючого судді -Кузьменко В.В., за участю секретаря судового засідання, - Рафальської Т.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

Встановив:

26.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив виділити у власність йому 1/2 частину автомобіля марки PEUGEOT, модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину автомобіля марки PEUGEOT, модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 геннадійовича грошової компенсації вартості частки автомобіля марки PEUGEOT, модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 - 87 303,97 грн.

24.07.2009 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.09.2018 року, шлюб було розірвано.

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу сторонами 24.10.2013 року за спільні кошти було придбано автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

5.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно договору ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , який був придбаний як подружжям за спільні кошти.

Автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 був проданий ОСОБА_4 за 6900 USD.

22.10.2018 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва договір купівлі-продажу автомобіля марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - визнано недійсним.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

29.01.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідач вважає позовну заяву безпідставною, оскільки автомобіль , який є предметом спору, був відчужений під час шлюбу і подружжю не належить, тобто не є спільним сумісним майном. Крім того просить закрити провадження у справі.

11.02.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.06.2018 року, судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю до березня 2016 року. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та виникле з цього приводу взаємовідчуження. Неодноразові спроби примирення не мали успіху. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з березня 2016 року. Спільне господарство не ведеться. Тобто договір купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , коли сторони вже не проживали разом. Просить задовольнити позовні вимоги.

16.02.2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18.02.2021 року в забезпечені позову було відмовлено.

18.02.2021 року до суду надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

31.08.2021 року відповідачем було долучено копію Договору купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2016/029018 від 25.08.2016 року.

Ухвалою суду від 31.08.2021 року призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

28.01.2022 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи та матеріали справи №487/4815/20.

Ухвалою суду від 07.02.2022 року поновлено судовий розгляд.

20.01.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

03.10.2023 року до суду надійшов висновок експерта №СЕ19/115-23/10322-АВ від 13.09.2023 року та матеріали справи №487/4815/20.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, останній надав до суду письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

В судове засідання відповідача не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення.

Судом встановлено, що 24.07.2009 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 486.

Фактичні шлюбні відносини сторони припинили в березні 2016 року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.06.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

У період шлюбу сторонами 24.10.2013 року за спільні кошти було придбано автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

25.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно договору ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , який був придбаний як подружжям за спільні кошти.

Автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 був проданий ОСОБА_4 за 6900 USD.

22.10.2018 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва договір купівлі-продажу автомобіля марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - визнано недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно наданих доказів вбачається, що сторонами під час спільного проживання було придбано 24.10.2013 року за спільні кошти було придбано автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

При розгляді справи, суд виходить із того, що у разі, коли між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, чи його компенсацію, що має місце в даному випадку, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та часки кожного з подружжя в спільному майні, або ж про присудження майна в натурі одному з подружжя із покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Судом було встановлено, що сторонами був придбаний спірний автомобіль. Відповідач зазначає, що оскільки автомобіль був відчужений під час шлюбу і на даний час подружжю не належить, тобто не є спільним сумісним майном подружжя.

З цим висновком суд не погоджується, у зв`язку з наступним.

В судовому засіданні було встановлено що автомобіль марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 був придбаний сторонами під час шлюбу. Фактичні шлюбні відносини між сторонами було припинено в березні 2016 року, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.06.2018 року.

25.08.2016 року після припинення шлюбних відносин відповідачем одноособово був проданий спірний автомобіль. Таким чином судом встановлено, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобіля без згоди іншого співвласника цього майна, тобто позивача, при цьому суд виходить із права позивача, як одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, останній має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 (справа № 6-1587цс16) та від 22.06.2017 (справа № 6-3058цс16), у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 (справа № 755/20923/14-ц), у постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 05 квітня 2019 року у справі № 645/4711/15-ц (№ 61-40897св 18), тому суд враховує їх під час вирішення цієї справи з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України.

Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 61-9018сво18 викладений правовий висновок, згідно з яким у випадку відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 серпня 2022 року по справі № 545/2396/20 (№ 61-4894св22).

У зв`язку з вищенаведеним є очевидним порушенням прав позивача з боку відповідача, у зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна є такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується розміру компенсації, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, то суд виходить з розміру вартості транспортного засобу.

Згідно висновку експерта від 13.09.2023 року №СЕ19/115-23/10322-АВ за результати судової транспортної-товарознавчої експертизи, встановлено, що вартість автомобілю марки Paugeot модель 107 998, 2011 року випуску, який був в користуванні з урахуванням зному, станом на 25.08.2016 року, могла складати 146270,00 грн.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» передбачено, що вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано.

Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав.

В задоволені позовної вимоги, щодо виділення у власність ОСОБА_1 1/2 частини автомобіля марки PEUGEOT, модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , виділення у власність ОСОБА_5 1/2 частини автомобіля марки PEUGEOT, модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , слід відмовити. Оскільки заявлені позовні вимоги виключають одна одну, крім того спірний автомобіль належить третій особі.

За таких обставин, беручи до уваги ринкову вартість спірного майна, придбаного сторонами за час шлюбу, а також враховуючи розмір позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі заявлених позовних вимог, грошову компенсацію вартості автомобіля у розмірі 1/2 частки.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки PEUGEOT, модель 107 998, 2011 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 - 73135 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1747 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Кузьменко