22.12.2023 Провадження по справі № 2/940/275/23
Справа № 940/556/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.

з участю адвоката: Неживка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України в Київській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

встановив:

30.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області на його користь 10000 гривень моральної шкоди, 8688 гривень збитків та 7000 гривень судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Позовні вимоги мотивує тим, що 08.02.2023 року о 12 годині 37 хвилин в м. Тетієві, по вул. Володимирській Білоцерківського району Київської області він, рухаючись автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області за нібито вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. 08.02.2023 року поліцейським СРПП відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області Кошельковим О.М. винесена постанова серії БАД № 788412 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1190 гривень.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 21.03.2023 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 788412 від 08.02.2023 року винесену поліцейським СРПП відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Кошельковим Олександром Миколайовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 1190 гривеньвизнано протиправною та скасовано,справу про адміністративне правопорушення закрито.

Крім того, 08.02.2023 року працівниками поліції відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області його автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було вилучено у зв`язку з підозрою зміни номеру кузова та доставлено на зберігання до ФОП « ОСОБА_2 » в м. Біла Церква Київської області, в результаті чого він вимушений був сплатити 8688 гривень за його евакуацію та збереження.

09.02.2023 року начальником сектору дізнання відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області до Тетіївського районного суду Київської області внесено подання про накладення арешту на автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проте у його задоволенні ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.03.2023 року відмовлено. Кримінальне провадження № 0000029 за даним фактом закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Позивач зазначає, що в результаті протиправних дій працівників поліції йому завдано моральних страждань та переживань, які виразились в обмеженні його права користуватись транспортним засобом, це вплинуло на його ритм життя, він був вимушений оскаржувати незаконне рішення до суду, таким чином затрачаючи свій час та кошти.

Враховуючи присутність психологічного травмуючого фактору (неправомірних дій), позивач просить стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області 10000 гривень моральної шкоди, 8688 гривень заподіяних збитків за евакуацію та збереження транспортного засобу та 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу (позовна заява а.с. 1-6).

14.06.2023 року державою Україна в особі Державної казначейської служби України надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі, так як належним відповідачем є саме держава Україна і у спорах з нею залучення чи не залучення Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі; моральна шкода, заподіяна позивачу є необґрунтованою та не доведеною; витрати за евакуацію та збереження транспортного засобу не підлягають відшкодуванню, так як транспортний засіб було затримано правомірно, а витрати на професійну правничу допомогу є такими, що не відповідають принципу розумності та співмірності (а.с. 57-66).

15.06.2023 року Головним управлінням Національної поліції України в Київській області надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на те, що заподіяння останньому майнової, моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням шкоди та протиправністю дій не підтверджено належними та допустимими доказами (а.с. 99-105).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України в Київській області в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, що дає підстави суду у відповідності ст. 223 ЦПК України слухати справу у його відсутності.

Представник відповідача держави Україна в особі Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відзиві на позов просить справу слухати у його відсутності.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2023 року о 12 годині 37 хвилин в м. Тетієві, по вул. Володимирській Білоцерківського району Київської області ОСОБА_1 , рухаючись автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області та поліцейським СРПП відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області Кошельковим О.М. винесена постанова серії БАД № 788412 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1190 гривень (а.с. 10).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 21.03.2023 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 788412 від 08.02.2023 року винесену поліцейським СРПП відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Кошельковим Олександром Миколайовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 1190 гривеньвизнано протиправною та скасовано,справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с. 11-19).

Крім того, 08.02.2023 року працівниками поліції відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області автомобіль Кущенка В.М. Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було вилучено у зв`язку з підозрою зміни номеру кузова та доставлено на зберігання до ФОП « ОСОБА_2 » в м. Біла Церква Київської області. За даним фактом порушено кримінальне провадження № 0000029 від 08.02.2023 року (копія витягу з ЄРДР а.с. 23).

09.02.2023 року начальником сектору дізнання відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області до Тетіївського районного суду Київської області внесено подання про накладення арешту на автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 20-22), проте у його задоволенні ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.03.2023 року відмовлено (а.с. 28-32).

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-23/8038-КДТЗ від 27.03.2023 року, ідентифікаційні номера кузова « НОМЕР_2 » та двигуна « НОМЕР_3 » наданого на дослідження автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , змінам не піддавались та є першопочатковими (а.с. 190-198).

10.04.2023 року постановою начальника сектору дізнання відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області кримінальне провадження № 0000029 закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України (а.с. 37-38).

За евакуацію та збереження транспортного засобу ОСОБА_1 оплатив 8688 гривень, що підтверджується копією товарного чеку від 17.03.2023 року (а.с. 33).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в статті 56 Конституції України, статтях 1173-1176 ЦК України, Законі України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2, ст. 4 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження №61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Відповідні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 провадження 61-922св21.

За таких обставин, оскільки постанова поліцейського СРПП відділення № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області серії БАД № 788412 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1190 гривень скасована Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 21.03.2023 року, провадження у справі закрито, суд дійшов висновку, що дії працівника поліції щодо складання такої постанови відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Доводи відповідачів про те, що у задоволенні позову слід відмовити, суд відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. (пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16).

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, у постановах Верховного Суду: від 24 березня 2020 року в справі № 818/607/17, від 12 серпня 2020 року в справі № 761/7165/17, від 12 січня 2022 року в справі № 953/2593/20 (провадження № 61-7954св21).

Відповідно до пункту 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Головне управління поліції є органом Національної поліції, що має статус юридичної особи.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду.

Таким органом державної влади у спірних правовідносинах є Головне управління Національної поліції України.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд виходить із наступного.

В позовній заяві позивач просить стягнути з держави на його користь 10 000 грн. моральної шкоди.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду суд враховує характер спричиненої шкоди, а саме, що вона спричинена притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП з подальшим закриттям справи у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, затриманням належного позивачу автомобіля із доставленням його до місця тимчасового зберігання, значення справи для сторони, а саме те, що було порушено його право на користування належним йому транспортним засобом та вимушене понесення матеріальних витрат, а також те, що у справі відсутні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 10000 гривень, керуючись принципами розумності, виваженості, добросовісності та справедливості, суд приходить до висновку про визначення компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для нього.

Щодо вимог про стягнення з держави на користь позивача 8688 гривень, сплачених останнім за евакуацію та зберігання транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану особи за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. При цьому потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Таким чином, на етапі встановлення факту заподіяння шкоди суд повинен встановити наявність збитків, спосіб, у який позивач може відновити порушене право, а також які витрати він змушений для цього понести.

При цьому зміст норми ст. 22 ЦК України щодо витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, передбачає, що до збитків належать тільки такі витрати, які є обов`язковими та невідворотними.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як встановлено в судовому засіданні, у зв`язку з притягненням позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та підозрою зміни номеру кузова працівниками поліції було вилучено його автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та доставлено до місця зберігання в м. Біла Церква Київської області, в зв`язку з чим позивачем було понесено 8688 гривень витрат на евакуацію та зберігання автомобіля відповідно до копії товарного чеку від 17.03.2023 року. Такі витрати суд вважає збитками, які підлягають відшкодуванню на користь позивача з Державного бюджету України.

При цьому, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Щодо судових витрат по сплаті судового збору, то суд зазначає, що в силу п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Щодо судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, то представник позивача до закінчення судових дебатів у справі зробив заяву про подання доказів їх понесення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому вимогу про стягнення з держави таких судових витрат суд на даний час не розглядає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 55, 56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 15, 16, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України в Київській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - 2000 (дві тисячі) гривень грошової компенсації моральної шкоди та 8688 (вісім тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень майнової шкоди

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 26 грудня 2023 року.

Суддя: Т.П.Косович