Справа № 944/626/22 Головуючий у 1 інстанції: Матвіїв І.М.
Провадження № 22-ц/811/882/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Салата Я.І.

З участю : відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №944/626/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду м.Львова від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28.02.2023 заяву ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду задоволено, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів залишено без розгляду.

09.03.2023 року надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6500,00 грн.

На обґрунтування заяви відповідач покликається на те, що між нею та адвокатом Швець І.Я. 30.05.2022 було укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого в межах даної справи адвокат надав відповідні послуги на загальну суму 6500 грн., що підтверджується копією акту розрахунку вартості проведених робіт адвокатом станом на 28.02.2023.

20.03.2023 року ОСОБА_2 подав заперечення на заяву ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правову допомогу пов`язаних з розглядом справи, в якому зазначає, що заява подана поза строком, передбаченим ч.8 ст.141 ЦПК України. Просив відмовити у задоволенні заяви.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою. Звертає увагу, що внаслідок подання позивачем позову, вона змушена була залучити для захисту своїх інтересів адвоката. Зазначає, що внаслідок необґрунтованих дій позивача, який подав заяву про залишення позову без розгляду, вона понесла витрати на правову допомогу, які підтверджені належними доказами. Суд першої інстанції не надав належної оцінки факту подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду та безпідставно відмовив у задоволенні її заяви про стягнення витрат на правову допомогу. Просить ухвалу скасувати та постановити нову,якою стягнути з позивача на її користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6500 грн. та витрати понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2 в порядку ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що ухвала суду є законною, а апеляційна скарга безпідставною. Звертає увагу, що залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необгрунтовані дії позивача та не свідчить про зловживання процесуальними правами. Стверджує, що його дії були направлені на захист своїх прав та не можуть тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився , хоч належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

10 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. В обгрунтування позову зазначав, що сплачує аліменти в розмірі всіх видів доходів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/4 частину всіх видів доходів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1500 грн. на дружину, що становить більшу половину його заробітної плати. Просив зменшити розмір аліментів та визначити такий в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на обох дітей.

27 лютого 2023 року позивач ОСОБА_2 подав суду заяву, в якій просив залишити його позов без розгляду.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року позовну заяву залишено без розгляду. Ухвала постановлена без участі учасників справи, докази вручення копії ухвали відповідачці ОСОБА_1 чи її адвокату в матеріалах справи відсутні.

09 березня 2023 року відповідачка ОСОБА_1 подала заяву про компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 6500 грн. На підтвердження понесених витрат додала копію договору про надання правової допомоги та представництво інтересів №07-цп від 30.05.2022 року, акт розрахунку вартості проведених адвокатом робіт від 28.02.2023 .

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правову допомогу , суд першої інстанції виходив з того, що для стягнення компенсації здійснених витрат, відповідач повинен довести, що позовна заява залишена без розгляду внаслідок необгрунтованих дій позивача, однак належних доказів того, що позивач допустив зловживання процесуальними правами відповідач не надала. Крім цього, суд вважав, що заява подана з пропуском п`ятиденного строку визначеного у ч.8 ст.141 ЦПК України та клопотання про його поновлення відповідачка не заявляла.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч.6 ст.142 ЦПК України).

У статті 257 ЦПК України перелічені випадки залишення позову без розгляду, у частині третій якої вказано, що в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Порядок ухвалення судових рішень передбачено у статті 259 ЦПК України.

Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

У пункті 6 частини першої статті 264 ЦПК України перелічені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, у тому числі і щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Можна зробити висновок, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується, зазвичай, при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач не була присутня в судовому засіданні під час постановлення ухвали про залишення позову без розгляду. В матеріалах справи відсутні докази про вручення копії ухвали відповідачці, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач пропустила п`ятиденний строк передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що норма ч.8 ст.141 ЦПК України стосується подання доказів на підтвердження понесених судових витрат у разі закінчення розгляду справи по суті ухваленням рішення . В цьому ж випадку слід керуватися ч.6 ст.142 ЦПК України,яка передбачає, що у випадку залишення позовної заяви без розгляду, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, заява ОСОБА_1 подана в межах встановленого строку.

Висновок суду про те, що відповідач не надала доказів,які свідчать про необгрунтовані дії позивача, а тому підстав для задоволення заяви немає, апеляційний суд вважає помилковим, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, позов поданий у лютому 2022 року та залишений без розгляду у лютому 2023 року, тобто справа перебувала у провадженні суду протягом року. Представники позивача-адвокат Тимощук О.І. та адвокат Степаняк І.В. неодноразово подавали клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.52,62,67), хоча справа є малозначною та розглядалася у спрощеному провадженні. Після цього, подавши заяву про залишення позову без розгляду, позивач не зазначив причини такої процесуальної поведінки. Натомість відповідач на кожне судове засідання призначене судом змушена була організовувати свою участь та участь адвоката, що порушувало її ритм життя, зважаючи на те, що вона здійснює догляд за двома малолітніми дітьми.

Наведене свідчить, що заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу , суд враховує наступні докази.

30 травня 2022 року між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Швець І.Я. (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги (далі договір) у цивільній справі № 944/626/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. Надання правничої допомоги підтверджується також ордером (а.с.39,77).

В договорі визначена вартість робіт адвоката. Остаточний розрахунок вартості проведених адвокатом робіт оформляється на етапі завершення адвокатом функції представництва.

28 лютого 2023 року сторони договору на правничу допомогу склали акт розрахунку вартості проведених робіт, за яким сума становить 6500 грн.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що заява відповідачки про компенсацію витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, а саме стягненню підлягає сума 5000 грн. Визначаючи зазначену суму, суд виходить з того, що для розгляду даної справи не було необхідності в оформленні запиту щодо розміру заробітної плати позивача, оскільки подання зазначених доказів входило в обов`язки позивача. Також такі роботи, як оформлення клопотання про залишення позовної заяви без руху від 28.06.2022 року та оформлення клопотання про прийняття доказу від 28.06.2022 суперечать нормам процесуального закону щодо строків їх подання. Крім цього, колегія суддів вважає , що виокремлення адвокатом зазначених дій як самостійного виду адвокатської послуги є безпідставним та охоплюється діями адвоката з надання правової допомоги.

Задовольняючи частково заяву та зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу з 6 500 до 5 000 грн, суд апеляційної інстанції виходить з принципів співмірності, розумності та справедливості, враховує рівень складності цієї справи,яка не вимагала значного обсягу правничої допомоги, а також на конкретні обставини цієї справи та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, враховуючи , що відповідачка є отримувачем аліментів на двох неповнолітніх дітей.

Суд враховує, що право на компенсацію судових витрат у разі залишення позову без розгляду відповідач має лише в разі необґрунтованих дій позивача, при цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Дії сторони позивача у вигляді неявок в судові засідання свідчать , що відповідач має право на відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок позивача, а суд відповідно на цій підставі керуючись критерієм розумності розміру адвокатських витрат, з врахуванням обставин справи має право на визначення такого розміру.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.3, 4 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2 ; 376 ч.1 п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Яворівського районного суду м.Львова від 20 березня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн..) за надану правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 червня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк