П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Куштана Б.П., Готри Т.Ю.

з участю секретаря: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року у складі судді Придачука О.А., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що на даний час ОСОБА_2 має необхідність періодичного тимчасового виїзду за кордон. Разом з тим, на сьогоднішній день на території України діє правовий режим воєнного стану, який обмежує право чоловіків призовного віку на виїзд за кордон. Так, згідно абзацу четвертого ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову під час мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Заявник зазначає, що являється батьком чотирьох дітей, троє з яких є віком до 18 років. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син ОСОБА_3 проживає разом з ним та його дружиною. Доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з їх матір`ю, однак перебувають на утриманні заявника.

З огляду на наведене, ОСОБА_2 просив встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для надання йому права на перетин державного кордону України під час мобілізації на час воєнного стану.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким встановити юридичний факт, що має юридичне значення, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі, оскільки в своїй заяві заявник не ставить під сумнів своє право на виїзд за кордон, а лише хоче отримати документ, який підтверджує факт утримання ним своїх дітей. Відтак, жодного спору про право у поданій заяві не вбачається.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 11) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України.

Частинами 1,2 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи. При цьому, суд, розглядаючи заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не встановлює нових фактів, а лише підтверджує наявність або відсутність таких фактів у разі неможливості заявником одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З матеріалів заяви вбачається, що у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є як матір ОСОБА_6 , з якою діти проживають, так і батько ОСОБА_1 .

Батьки за згодою мають право визначити місце проживання дитини з одним з них, проте не вправі відмовитися від обов`язку утримувати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Як вбачається із поданої заяви, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для надання йому права на перетин державного кордону України під час мобілізації на час воєнного стану.

Аналіз зазначених в заяві обставин вказує на те, що в даному випадку вимога заявника зводиться не до встановлення юридичного факту, а фактично стосується права на перетин державного кордону України під час мобілізації на час воєнного стану.

У справах окремого провадження судом не вирішується спір про право, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.

Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні, тобто заявлені до суду вимоги особи, яка вважає, що її права, інтереси були порушені, не визнані або оспорені, про захист таких прав, свобод або інтересів.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України).

Із поданої заяви слідує, що право ОСОБА_1 на виїзд за кордон в даний час ніким не порушено, але йому може бути відмовлено у перетині державного кордону, оскільки під час військового стану діють обмеження щодо виїзду чоловіків.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: