Житомирський апеляційний суд
Категорія 30 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/11766/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс", треті особи: Акціонерне товариство "Ідея Банк", ОСОБА_2 , про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля і стягнення збитків та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство "Ідея Банк", про зобов`язання повернути автомобіль,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив розірвати договір купівлі-продажу № 2021.03.23 від 23.03.2021, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (надалі ТОВ «Автокредит Плюс», Товариство, Відповідач) та стягнути із відповідача на його користь вартість автомобіля у розмірі 45000,00 грн, 1000,00 грн сплачених коштів за послуги бронювання автомобіля, на загальну суму 46000,00 грн, а також збитки у розмірі 30420,00 грн.

Позов мотивував тим, що між ним та відповідачем 23.03.2021 було укладено договір приєднання №2021.03.23 до публічного договору купівлі-продажу автомобіля марки «GELLY MK», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , за яким він придбав належний на праві власності відповідачу автомобіль, сплативши за нього 45000,00 грн його вартості та 1000,00 грн попередньої оплати бронювання автомобіля. Проте під час проведення його перереєстрації автомобіля в територіальному сервісному центрі він дізнався про наявність зареєстрованого обтяження на підставі договору застави транспортного засобу №8469 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Т.Я. з метою забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк», на суму 73445,45 грн, заборгованість за яким залишається не погашеною. Перед укладенням договору купівлі-продажу відповідач не попередив його про існування даного обтяження на автомобіль, що є істотною умовою договору, та якби він знав про перебування автомобіля в заставі, то не погодився б на його укладання, так як це було невигідним для нього та створювало надмірний фінансовий тягар. Після придбання автомобіля він поніс збитки на проведення його ремонту ФОП ОСОБА_3 в розмірі 30 420,00 грн, що включає придбання вузлів та агрегатів на суму 16900,00 грн і оплату за виконану роботу на суму 13520,00 грн.

У червні 2022 року, ТОВ «Автокредит плюс» подало зустрічний позов (а.с.112-116) в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит плюс» автомобіль GELLY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 .

Зустрічний позов Товариство мотивувало тим, що ТОВ «Автокредит плюс» придбало вказаний автомобіль у ОСОБА_2 , не маючи інформації про обтяження, зареєструвало його за собою без обтяжень, тривалий час користувалося ним та як добросовісний власник продало автомобіль ОСОБА_1 . Зазначений автомобіль ремонту не потребував, він знаходився у справному стані. У випадку визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля сторони повинні повернутись у первинний стан, тобто на підставі ст. 216 ЦК України ОСОБА_1 зобов`язаний повернути ТОВ «Автокредит плюс» автомобіль.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2023 року первісний позов задоволено частково та розірвано договір купівлі-продажу №2021.03.23 від 23.03.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс». Стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 45 000,00 грн сплачених коштів вартості автомобіля. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Автокредит плюс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Товариство зазначає, що суд першої інстанції визнав договір купівлі-продажу недійсним, стягнув з ТОВ «Автокредит Плюс» отримані за автомобіль кошти та відмовив ОСОБА_1 у стягненні збитків. У той же час, статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

ТОВ «Автокредит Плюс» вважає, що при визнанні недійсним договору купівлі- продажу автомобіля обидві сторони повинні повернутись у первинний стан, тобто не лише стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 кошти за автомобіль, а й на підставі ст. 216 ЦК України ОСОБА_1 зобов`язаний повернути автомобіль Товариству, яке по теперішній час залишається його зареєстрованим власником згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

А тому рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення зустрічного позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Трофімов А.В. апеляційну скаргу не визнав, рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, тому просив залишити його без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 23.03.2021 року між ТОВ «Автокредит плюс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 2021.03.23, відповідно до якого ТОВ «Автокредит плюс» продало ОСОБА_1 автомобіль марки «GELLY MK», 2011 року виробництва, номер кузова НОМЕР_1 . Продаж автомобіля вчинено за 45000,00 грн, які повністю сплачені продавцю (а.с.9).

В умовах договору вказано, що автомобіль належить продавцеві на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 13.08.2014 року. За змістом договору ОСОБА_1 , керуючись ст. 634 ЦК України, надав свою згоду на приєднання до договору купівлі-продажу (а.с.7).

Додатком до договору купівлі-продажу (специфікація та акт приймання-передачі) визначені документи та цінності, що передаються разом із транспортним засобом, його комплектація, а також сторони договору погодили, що автомобіль передається в справному стані, без ушкоджень й у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, що відповідає встановленим виробником вимогам (у розумінні Правил експлуатації колісних транспортних засобів, що затверджені Наказом Мінінфраструктури України № 550 від 26.07.2013 року) (а.с.8).

На момент укладення договору купівлі-продажу автомобіля марки «GELLY MK», 2011 року виробництва, номер кузова НОМЕР_1 він перебував у заставі ПАТ «Ідея Банк» згідно укладеного між Банком та ОСОБА_2 нотаріально посвідченого договору застави транспортного засобу № 910.10974 від 08.12.2011 року для забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним договором № 910.10974, а саме повернення кредиту в сумі 73455,45 грн, а також відповідно до реєстрації застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, чинної до 02.09.2026 року (а.с.29-36).

Частково задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в порушення вимог ч. 1 ст. 659 ЦК України відповідач не попередив позивача про права третьої особи - АТ «Ідея Банк» на автомобіль, перебування його в заставі банку, що є істотною обставиною, тому позов у частині розірвання договору купівлі-продажу суд вважав обґрунтованим, а також стягнув з відповідача на користь позивача 45000,00 грн., які сплачені за автомобіль. При цьому місцевий суд відмовив у задоволенні решти вимог ОСОБА_1 , мотивуючи таким. Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати позивачем відповідачу 1000,00 грн. за послуги бронювання автомобіля та зміст договору таких умов не містить, тому суд не знаходить підстав для їх стягнення. А проведення ремонту автомобіля позивачем до державної реєстрації за ним та без згоди продавця ТОВ «Автокредит плюс» як власника особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, здійснено позивачем на власний розсуд, оскільки на час проведення ремонту автомобіля в нього не виникло право власності, яке б давало йому право вільного володіння, користування та розпорядження власним майном. Крім того, згідно специфікації та акту приймання-передачі автомобіля він був переданий у справному стані, без ушкоджень й у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу. Таким чином, розпорядження автомобілем у вигляді проведеного поліпшення було здійснено позивачем без згоди власника автомобіля, понесення грошових витрат здійснено на власний ризик, а тому на відповідача не може бути покладене грошове зобов`язання щодо сплати коштів за ремонт. У цій частині судове рішення сторонами не оскаржено.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорювання ОСОБА_1 прав, свобод чи законних інтересів ТОВ «Автокредит плюс» за відсутності доказів цьому. Зокрема, доказів порушення ним прав на вказаний транспортний засіб. Отже, вимоги зустрічного позову є передчасними, не ґрунтуються на вимогах закону, через що не підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції послався на норми ч. 5 ст. 653 ЦК України, згідно із якими, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Зазначивши, що посилання в позовній заяві на ч. 5 ст. 653 ЦК України в цій частині вимог є безпідставним з огляду на те, що договір підлягає розірванню не у зв`язку з істотним порушенням договору відповідачем згідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, а в силу положень ч. 1 ст. 659 ЦК України.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись із такими висновками місцевого суду, мотивуючи наступним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або не є ефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Водночас застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

У даному випадку задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо розірвання договору купівлі-продажу автомобіля та стягнення з відповідача коштів, що сплачені на виконання цього договору та одночасна відмова у зустрічному позові ТОВ «Автокредит плюс» про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Товариству даний автомобіль, не може призвести до захисту або відновлення порушених прав обох сторін спірних правовідносин, а відтак потребуватиме додаткових засобів судового захисту.

З метою запобігання штучного створення ситуації, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів, рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до суду й отримувати ще одне рішення це означає, що такий судовий захист є неефективним. «Один спір один процес» це правило, якого має дотримуватись суд.

У справі що переглядається встановлено, що при укладенні оспорюваного правочину були порушені вимоги ст.659 ЦК України щодо попередження покупця про права третіх осіб на товар, що у взаємозв`язку вказаної норми з ч.2 ст.651 ЦК України є підставою для його розірвання і стягнення з Товариства сплачених за автомобіль коштів. Помилкове посилання представника Товариства на інші норми матеріального права з вимогою про повернення автомобіля і відмова суду в її задоволенні фактично призведе до невиконання рішення суду і в частині сплати позивачу коштів за його придбання. А отже, як наслідок, виникне необхідність повторного звернення до суду для остаточного вирішення цього питання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому за приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" за подання апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2023 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" скасувати і ухвалити нове рішення.

Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" автомобіль, марки «GEELY», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 .

Товариству з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" 6 202 грн 50 коп. судових витрат компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 29 червня 2023 року.