Справа № 740/6463/23
Провадження № 2/740/1326/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

з участю секретаря Філоненко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 , від імені якого діє опікун ОСОБА_3 , до Талалаївської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

позивач ОСОБА_2 , від імені якого діє опікун ОСОБА_3 через свого представника звернулись до суду з позовною заявою, в якій просили визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_4 .

В обгрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав по АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Крім нього спадкоємців немає. Наразі ОСОБА_2 не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки право власності на зазначений будинок не зареєстровано, будинок мав статус колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 все своє майно заповідала своєму сину ОСОБА_4 , але останній свої спадкові права не оформив, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримала із зазначених у ньому підстав та просила його задовольнити.

Відповідач, в особі голови Талалаївської сільської ради Ніжинського району в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без участі їх представника, просили прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.2021. (а.с.12)

Померлий ОСОБА_4 на день смерті проживав та був зареєстрованим за адресою в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №03-29/140 від 11.04.2023. Зареєстрований один (а.с.17).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.01.2014 (а.с.13).

Померла ОСОБА_5 на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: в АДРЕСА_1 ,що підтверджується довідкою виконавчого комітету Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №03-29/231 від 11.09.2023. Разом з нею на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті за зазначеною адресою проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_4 (а.с.19).

Відповідно довідки №03-29/169 від 05.05.2023 виконавчого комітету Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області станом на 15.04.1991 за адресою: в АДРЕСА_1 проживала та була зареєстрована ОСОБА_5 голова колгоспного двору, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

З довідки, виданої КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради №165 від 14.04.2023 вбачається, що право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстровано (а.с.21).

До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а КП «Ніжинське бюро технічної інвентаризації» виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Тепер БТІ не мають такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки судовим рішенням.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважалися всі особи, що мешкали та були прописані в домоволодінні розташованому за адресою: в АДРЕСА_1 .

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Отже, житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору.

Таким чином, право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на власність членів припиненого колгоспного двору, в даному випадку голови колгоспного двору ОСОБА_5 .

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 ОСОБА_5 належало право власності на зазначений житловий будинок як голові колгоспного двору.

Померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 прийняв, що підтверджується копією спадкової справи №57/2018 (а.с.51-65).

Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_3 від імені недієздатного ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи №37/2022 (а.с.40-50).

З постанови приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Борщ Н.О. від 15.05.2023 вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що не подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а.с.24).

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належав його батьку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Опікун позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Талалаївська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області, , місцезнаходження: вул.Незалежності, буд. 8, с.Талалаївка, Ніжинського району, Чернігівської області.

Повний текст рішення складено 22.12.2023.

Суддя Т.О. Гагаріна