Справа № 645/1514/23
Провадження № 2/645/712/23

Р І Ш Е Н Н Я
19 грудня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Алтухової О.Ю.,
секретар судового засідання Малій О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права на спадкування, витребування майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Задерей О.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та просить суд:
- визнати право ОСОБА_1 на спадкування всього майна, що належало ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як її єдиного спадкоємця;
- витребувати будинок АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , як єдиного спадкоємця в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 21.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків позову.
08.05.2023 суддею отримано заяву представника позивача про усунення недоліків позову.
05.06.2023 року на адресу суду від КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла копія інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 та рахунок на плату за надання копій матеріалів даної справи.
13.06.2023 року на адресу суду від Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 257Є2019 після ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та Інформаційні довідки зі спадкового реєстру.
Ухвалою суду від 19.10.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 645/1514/23 до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засіданні не з`явилася. Представник позивачки адвокат Задерей О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомлено.
Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Фуженков К.Ю. у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено.
Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання.
Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зважаючи на те, що неявка відповідачів та їхніх представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, на чому наполягав і представник позивачки.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.11.2018, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (т. 1 а.с. 15).
Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.04.2019 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (відповідач у справі) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 135).
Позивач є племінницею ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 06.03.1960, свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_3 від 26.01.1979, свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 18.06.2019, свідоцтвом про народження НОМЕР_5 від 18.06.2019, свідоцтвом про народження № НОМЕР_6 від 06.03.1960, записом акту про укладання шлюбу № 244 від 04.03.1978 (т. 1 а.с. 16-20).
Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно будинок АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 22).
20.04.2019 року позивач звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , і на підставі її заяви було заведено спадкову справу № 257/2019, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 55937258 від 20.04.2019 (т. 1 а.с. 127, 128, 133).
Під час оформлення спадкових прав позивачці стало відомо, що ОСОБА_7 була зареєстрована не за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , а у квартирі АДРЕСА_2 .
02.10.2020 року Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про спадщину, оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом та був зареєстрований за однією адресою з померлою (т. 1 а.с. 23).
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.12.2020 року у справі № 643/11022/19 в задоволенні позову відмовлено (т. 1 а.с. 24-32). Підставою для відмови у позові стало те, що на думку суду, в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту про встановлення факту, що ОСОБА_7 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а також про встановлення факту, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 не прийняв, не передбачений вимогами статті 16 Цивільного кодексу України та Книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Суд наголосив, що вказані юридичні факти підлягають встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога.

Сторона позивача наголошувала на тому, що при розгляді вказаної справи позивачкою надано велику кількість доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 проживала на момент смерті саме за адресою: АДРЕСА_1 . Також, на думку позивачки та її представника, вказаний факт вже було встановлено рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.12.2020 року, справа № 643/11022/19.

Проте, при дослідженні змісту рішення суду у справі № 643/11022/19 встановлено, що у своєму рішенні Московський районний суд м.Харкова виклав покази свідків та лише перерахував докази, надані позивачем на підтвердження того факту, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а саме суд дослідив: довідку Фрунзенської районної ради м. Харкова № 472 від 11.10.2006; лист повідомленням ОСОБА_8 № 1944М від 19.10.2012; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» № Р-2649/1-12.02.05 від 27.09.2012; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 18.01.2013 № 73/0/176-13; лист ОСОБА_8 від 12.07.2013 № 261; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 22.08.2013 № Р-8-185/0/174-13; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» від 30.04.2014; лист Департаменту охорони здоров`я від 06.06.2016 № Р-8-19906/0/1-16 -6807/0/57-16; лист Департаменту діловодства Харківської міської ради від 06.06.2016 № Р-8-20877/1-16.08-39; заяву ОСОБА_7 від 11.09.2017; висновок від 02.10.2017, затверджений начальником Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області 02.10.2017; заяву ОСОБА_7 від 25.06.2018; виписку з історії хвороби № 20668 від 21.08.2018.

Жодної оцінки даним доказам з точки зору доведення того факту, що ОСОБА_7 проживала на момент смерті саме за адресою: АДРЕСА_1 , згадуване рішення Московського районного суду м.Харкова не містить.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У контексті доводів сторони позивача суд звертається до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (провадження №12-144гс18) згідно з яким: "….преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення", а також висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №907/762/16 про те, що преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Таким чином, проаналізувавши рішення Московського районного суду м.Харкова у справі № 643/11022/19, суд не може погодитися з позицією сторони позивача про встановлення вказаним рішенням суду того факту, що померла ОСОБА_7 та її син ОСОБА_2 не проживали за однією адресою на момент смерті спадкодавці.

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що цивільним процесуальним законодавством не передбачено такого способу доказування, як вивчення в судовому засіданні матеріалів іншої судової справи, з обов`язковим сприйняттям цих матеріалів з точки зору їх преюдиціального значення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, надані стороною позивача матеріали цивільної справи № 643/11022/19 суд розцінює як письмовий доказ, який має бути досліджений в сукупності з іншими доказами у справі, без здійснення посилання на преюдиціальність встановлених під час розгляду даної справи фактів, на чому наполягає сторона позивача, і суд наголошує, що свідків, які зазначені в даному рішенні суд особисто не допитував, у томі числі за відсутності такого клопотання сторін, та не мав змоги поставити свідкам запитання, які мають значення для вирішення справи саме Фрунзенським районним судом м.Харкова.

Судом досліджені такі письмові докази (подані стороною позивача в копіях): довідку Фрунзенської районної ради м. Харкова № 472 від 11.10.2006; лист повідомленням ОСОБА_8 № 1944М від 19.10.2012; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» № Р-2649/1-12.02.05 від 27.09.2012; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 18.01.2013 № 73/0/176-13; лист ОСОБА_8 від 12.07.2013 № 261; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 22.08.2013 № Р-8-185/0/174-13; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» від 30.04.2014; лист Департаменту охорони здоров`я від 06.06.2016 № Р-8-19906/0/1-16 -6807/0/57-16; лист Департаменту діловодства Харківської міської ради від 06.06.2016 № Р-8-20877/1-16.08-39; заяву ОСОБА_7 від 11.09.2017; висновок від 02.10.2017, затверджений начальником Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області 02.10.2017; заяву ОСОБА_7 від 25.06.2018; виписку з історії хвороби № 20668 від 21.08.2018.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради від 17.09.2020 № 02-694/Н у період з 01.01.2017 по 01.11.2018 до ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено виклик бригад ЕМД три рази, а саме: 1) 11.05.2018 року службою ЕМД був прийнятий виклик до ОСОБА_7 з приводу «погано із серцем». Бригадою ЕМД, що здійснювала обслуговування виклику, після огляду та зібрання анамнестичних відомостей хворій було надано допомогу згідно із поставленим попереднім діагнозом «Хронічна легенево-серцева недостатність»; 2) 11.08.2018 службою ЕМД був прийнятий виклик до ОСОБА_7 з приводу «погано із серцем». Бригадою ЕМД, що здійснювала обслуговування виклику, після огляду та зібрання анамнестичних відомостей хворій було надано допомогу згідно із поставленим попереднім діагнозом «Пневмонія»; 3) 29.10.2018 службою ЕМД був прийнятий виклик до ОСОБА_7 з приводу «померла». Бригадою ЕМД, що прибула на місце виклику, було встановлено «Смерть до прибуття бригади ЕМД».

З листа Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 09.10.2020 вбачається, що 29.10.2018 року о 14:45 год. до чергової частини відділу поліції поступив дзвінок від ОСОБА_1 , яка повідомила, що за адресою АДРЕСА_1 виявлено труп її тітки ОСОБА_7 . На місце виїхала СОГ-2 і було встановлено, що сусіди ОСОБА_7 були занепокоєні тривалою відсутністю ОСОБА_7 , про що повідомили її племінницю ОСОБА_1 , яка і викликала наряд поліції.

Проте, вказані докази ні окремо, ні в їх сукупності не є достатніми для визнання судом доведеним того факту, що померла ОСОБА_7 та її син ОСОБА_2 проживали за різними адресами на момент смерті ОСОБА_7 , що стало б наслідком визнання права ОСОБА_1 на спадкування всього майна ОСОБА_7 , як її єдиного спадкоємця.

У зв`язку із чим, у задоволенні позовних вимог в частині визнання права ОСОБА_1 на спадкування всього майна ОСОБА_7 , як її єдиного спадкоємця, суд відмовляє за недоведеністю.

В обґрунтування своїх вимог про те, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 , сторона позивача посилається також на наступну практику Верховного Суду.

Так, у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 Верховний Суд вказав, що «частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного».

У постанові від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації, оскільки документально спростована належними та допустимими доказами».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №717/1470/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що особа не прийняла спадщину, оскільки проживала окремо від спадкодавця, хоча і була зареєстрована з ним за однією адресою.

У постанові від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20 відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання права власності в порядку спадкування Верховний Суд дійшов наступного висновку: «оскільки ОСОБА_2 в житловому будинку на АДРЕСА_ 1 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батька, а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61- 38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61- 27212св19) та від 19 травня 2021 рокуу справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61- 3620св210).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини».

Однак, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року по справі №154/3029/14-ц.

Таким чином наявність відповідних позицій суду касаційної інстанції, не звільняє учасників справи від обов`язку доведення тих чи інших фактів перед судом, який безпосередньо розглядає справу.

Суд вважає, що при розгляді даної справи стороною позивача не надано достатньої кількості належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець має право на спадкування всього майна ОСОБА_7 після її смерті.

Доводи сторони позивача про те, що факт проживання ОСОБА_7 на момент смерті за адресою: АДРЕСА_1 був встановлений рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2020 року у справі №643/11022/19, суд вважає не переконливими, з огляду на викладене вище в даному рішенні.

Інші докази, надані стороною позивача на підтвердження даного факту, зокрема і які містяться у копіях цивільної справи №643/11022/19, висновків суду про недоведеність позовних вимог в цій частині не спростовують, оскільки на думку суду є недостатніми.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про витребування будинку АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , як єдиного спадкоємця в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то ці позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання права ОСОБА_1 на спадкування всього майна, що належало ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як її єдиного спадкоємця. Таким чином, ці позовні вимоги прямо залежать від того, чи доведено позивачем наявність підстав вважати її єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_7 , оскільки вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину можуть заявити будь-які особи, котрі мали матеріальну зацікавленість, майнові права та обов`язки яких порушені вчиненим правочином.

З огляду на положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

За клопотанням сторони позивача судом витребувано з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР копії документів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_3 . Направивши до суду вказані докази, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР також надало рахунок на оплату № Р від 02.06.2023 року за надання копій матеріалів інвентаризаційної справи в сумі 480,00 грн.

Вказані судові витрати підлягають стягненню з позивачки на користь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР.

Керуючись ст.ст. 76-83, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права на спадкування, витребування майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_5 ) на користь Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради (, м.Харків, м-н Павлівський, 4, п/р НОМЕР_8 , банк АТ «Альфа-Баанк» МФО 300346) судові витрати за надання копій матеріалів інвентаризаційної справи (рахунок на оплату № Р від 02.06.2023 року) в сумі 480,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народженні та РНОКПП суду не відомі, адреса, вказана у позові: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрована: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , дата народженні та РНОКПП суду не відомі, адреса, вказана у позові: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_11 , АДРЕСА_9 .

Повний текст рішення складено 25.12.2023 року.

Суддя О.Ю.Алтухова