Номер провадження: 22-ц/813/3385/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які під час розгляду справи збільшив, в яких просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму грошових коштів в розмірі 2 780 356,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 17 січня 2018 року став переможцем проведених ДП «Сетам» електронних торгів з продажу 86/100 частин будівлі столової, загальною площею 1466,7кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі акту державного виконавця про проведення електронних торгів від 05.02.2018р., затвердженого начальником відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, який на його думку є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, приватним нотаріусом 22.02.2018р. було видано свідоцтво, яким було посвідчено право власності ОСОБА_1 на зазначений вище об`єкт нерухомості. Проте, за нотаріально посвідченим договором оренди від 23.02.2018р. ТОВ «Александрія Нова» передало в оренду ОСОБА_2 86/100 частин будівлі столової за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1466,7 кв.м.

03 березня 2018 року державним реєстратором Дачненскьої сільської ради Біляївського району Одеської області було прийнято рішення про державну реєстрацію та зареєстровано за ТОВ «Александрія Нова» право власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2527,60кв.м.

22 червня 2018 року загальними зборами ТОВ «Александрія Нова» було прийнято рішення про вихід зі складу учасників товариства ОСОБА_3 та передачу належної їй частки у статутному капіталі у натуральній формі, зокрема у вигляді 2527,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

25 червня 2018 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради було прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірний об`єкт нерухомості.

На думку ОСОБА_1 в період 2018-2020р. дії відповідачів були спрямовані на перешкоджання йому реалізувати своє право власності на придбаний ним з електронних торгів об`єкт нерухомості.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року були задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 , було скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2018р. на спірний об`єкт за ТОВ «Александрія Нова», визнаний недійсним договір оренди від 23.02.2018р., укладений між ТОВ «Александрія Нова» та ОСОБА_2 та скасовано рішення про реєстрацію договору оренди від 23.02.2018р., визнаний недійсним акт приймання-передачі спірного об`єкту нерухомості, укладений між ТОВ «Александрія Нова» та ОСОБА_3 , визнаний недійсним протокол загальних зборів №2 від 22.06.2018р.; скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості проведеного за ОСОБА_3 , були усунуті перешкоди у користуванні ОСОБА_1 спірним об`єктом нерухомості та виселені відповідачі з належного позивачу об`єкту нерухомості.

Після ухвалення рішення суду ОСОБА_1 04 вересня 2020 року зареєстрував своє право власності на об`єкт нерухомості.

В договорі оренди, укладеного між ТОВ «Александрія Нова» та ОСОБА_2 зазначено, що об`єкт нерухомості було передано в оренду за 40 607,77грн. на місяць. Відтак, позивач, посилаючись на вказану суму орендної плати, а також на те, що ОСОБА_2 міг передати об`єкт нерухомості у суборенду іншим особам, вважав, що суму доходу, яку відповідачі отримали за період порушення прав ОСОБА_1 , а саме з березня 2018р. до вересня 2020р. складає 1 218 233,10грн. Згодом, представник позивача посилаючись на висновок експерта за результатами проведеної судово-будівельної експертизи, про можливе отримання доходу за вказаний вище період, збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 2 780 356,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. На відшкодування суми доходу одержаного без достатньої правової підстави стягнено з ТОВ «Александрія Нова» на користь ОСОБА_1 162 431 грн. 08 коп. На відшкодування суми доходу одержаного без достатньої правової підстави стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 055 802 грн.02 коп. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів залишено без задоволення. Стягнено з ТОВ «Александрія Нова» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1512,95 грн. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 9836,70 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Александрія Нова» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що постанова Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у справі №523/5169/18 переглядається судом апеляційної інстанції та є нечинною.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 17 січня 2018 року ДП «Сетам» було проведено торги з продажу 86/100 частини будівлі столової, загальною площею 1466,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами проведення вказаних торгів ОСОБА_1 було визнано переможцем.

Після оплати повної вартості придбаного майна, ОСОБА_1 отримав акт державного виконавця про проведені електронні торги від 05.02.2018р.

22 лютого 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., на підставі акту державного виконавця про проведенні електронні торги, затвердженого Начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шапошник В.В. 05.02.2018р., ВП №45031022, було посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з: 86/100 частин будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

23 лютого 2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. посвідчив договір оренди між ТОВ «Александрія Нова» та ОСОБА_2 86/100 частини будівлі столової за адресою: АДРЕСА_1 ., загальною площею 1466,7 кв.м.

03 березня 2018 року державний реєстратор Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран А.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.03.2018 року та зареєстрував в Реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за ТОВ «Александрія Нова» на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею 2527, 60 кв.м.

03 квітня 2018 року приватний нотаріус Іллічова Н.А. прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку із реєстрацією за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкта нерухомого майна із іншою площею.

22 червня 2018 року загальними зборами ТОВ «Александрія Нова» було прийнято рішення, про вихід зі складу учасників товариства ОСОБА_3 та передачу належної їй частки у статутному капіталі у натуральній формі, оформлене протоколом №2, відповідно до якого ОСОБА_3 було передано у власність нежитлова будівля площею 2527,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання зазначеного рішення зборів, ОСОБА_3 було підписано акт прийому передачі нежитлової будівлі.

25 червня 2018 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Піщевська Н.В. прийняла рішення від 25.06.2018р. про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації права власності 86/100 часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із прийняттям державним реєстратором Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран А.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2018 року та реєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за ТОВ «Александрія Нова» на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2527, 60 кв.м. Підставою для прийняття даного рішення слугувала заява ТОВ «Александрія Нова», акт від 12.07.2004 року та технічний паспорт від 20.08.2017 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року (справа №523/5169/18) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні: було скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2018р. на спірний об`єкт за ТОВ «Александрія Нова», визнаний недійсним договір оренди від 23.02.2018р., укладений між ТОВ «Александрія Нова» та ОСОБА_2 та скасовано рішення про реєстрацію договору оренди від 23.02.2018р., визнаний недійсним акт приймання-передачі спірного об`єкту нерухомості, укладений між ТОВ «Александрія Нова» та ОСОБА_3 , визнаний недійсним протокол загальних зборів №2 від 22.06.2018р.; скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості проведеного за ОСОБА_3 , були усунуті перешкоди у користуванні ОСОБА_1 спірним об`єктом нерухомості та виселені відповідачі з належного позивачу об`єкту нерухомості.

На виконання постанови Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року (справа №523/5169/18) ОСОБА_1 04.09.2020р. зареєстрував за собою право власності на 86/100 часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача, з часу придбання ним спірного об`єкту нерухомості (05.02.2018р.) та по день державної реєстрації права власності (04.09.2020р.) він, внаслідок протиправних дій відповідачів, був позбавлений права на отримання доходу від здачі спірного об`єкту нерухомості в оренду.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок дій відповідачів, доведених судом в іншій преюдиційній справі, призвели до неможливості використання належного йому спірного нежитлового приміщення - 86/100 часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за призначенням, а відповідачі в свою чергу отримували дохід у вигляді орендної плати від належного йому на праві власності нежитлового приміщення, що є підставою для відновлення його порушеного права на підставі статті 1214 ЦК України.

Яке було зазначено вище, постановою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року порушені з боку відповідачів права власності на 86/100 частин нежитлового приміщення ОСОБА_1 були поновлені.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глави 83 ЦК України характерною ознакою кондикційних зобов`язань є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. При цьому у кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або відшкодувати всі доходи, які він одержав.

За умовами укладеного між ТОВ «Александрія Нова» (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) договором оренди від 23.02.2018р. останній отримав в оренду 86/100 частин нежитлового приміщення столової, площею 1466,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язався сплачувати щомісячно на користь орендодавця 40 607,77грн.

Дія договору оренди тривала з часу його укладання (23.02.2018р.) по час визнання такого договору недійсним та скасування його державної реєстрації за рішенням суду, права ОСОБА_1 по якому були відновлені 04.09.2020р., тобто 30 місяців, що в грошовому виразі складає 1 218 233,10грн. (40 607,77грн. х 30 місяців).

Саме такий розмір підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з підстав передбачених статтями 1212-1214 ЦК України.

Обізнаність ТОВ «Александрія Нова» та ОСОБА_3 , яка була директоркою Товариства станом на 23.02.2018р., про володіння спірним об`єктом нерухомості без достатньої правової підстави та безпідставність його передачі за договором оренди, підтверджується тим, що ТОВ «Александрія Нова» було боржником у виконавчому провадженні, в межах якого таке майно було продано з електронних торгів.

Згідно частини першої статті 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Як було правильно встановлено судом на підставі протоколу загальних зборів та за актом приймання-передачі ТОВ «Александрія Нова» передало ОСОБА_3 права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2527, 60 кв.м., до складу якого входило 1466,7 кв.м., належних на праві власності ОСОБА_1 . Право власності було зареєстровано за ОСОБА_3 25.06.2018р.

Зважаючи на викладене, в силу частини першої статті 770 ЦК України до ОСОБА_3 перейшли всі права та обов`язки, що виникли у ТОВ «Александрія Нова» за договором оренди від 23.02.2018р., в тому числі і на отримання від ОСОБА_3 суми орендної плати.

Відтак, з ТОВ «Александрія Нова» на користь ОСОБА_1 дійсно підлягають відшкодуванню доходи отриманні від оренди належного останньому майна за період з 23.02.2018р. по 25.06.2018р. у розмірі 162 431,08грн. (40 607,77грн. х 4 місяця).

Іншу суму відшкодування доходів обґрунтовано було стягнено з ОСОБА_3 , тобто за період з 26.06.2018р. по 04.09.2020р., що складає 1 055 802,02грн. (40 607,77грн. х 26 місяців).

Суд першої інстанції правильно відхилив посилання позивача на виникнення у відповідачів перед ним солідарної відповідальності. За загальним принципом солідарну відповідальність несуть особи, діяння яких були об`єднані спільним неправомірним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій. В контексті ст.ст.1212-1214 ЦК України відповідальність несе особа, яка одержувала доходи від спірного майна. Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють виниклий між сторонами спір, солідарна відповідальність не може бути покладене на відповідачів.

Також суд правильно не прийняв до уваги представлений з боку позивача експертний висновок від 24.11.2020р., який оцінюється судом, як простий письмовий доказ, оскільки судом було встановлено, що сума доходу від оренди спірного об`єкту нерухомості, належного на праві власності ОСОБА_1 , підтверджується представленим договором оренди від 23.02.2018р.

Щодо заявлених позовних вимог до ОСОБА_2 , як до особи, яка за договорами суборенди могла передавати належний ОСОБА_1 спірний об`єкт нерухомості іншим особам, то такі вимоги, по-перше, не доведені належними та допустимими доказами, по-друге, ОСОБА_2 виступав орендарем, тобто особою яка зобов`язана сплачувати орендну плату, а не отримувати її, відтак на нього не можуть бути покладені обов`язки по відшкодуванню недоотриманого доходу в силу ст.ст.1212-1214 ЦК України.

Є безпідставні та судом першої інстанції правильно відхилені заперечення представника ОСОБА_2 про не виникнення у ОСОБА_1 права власності у період з березня 2018р. по вересень 2020р. виходячи з наступного обґрунтування.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Водночас з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц.

Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі- продажу як окремого документа Порядок не передбачає.

Тому всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця, повинні міститися в інформаційному повідомленні про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Зокрема, у такому повідомленні повинна міститися вичерпна інформація про майно, яке продається.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам).

Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки, як зазначено вище, оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, проданого на прилюдних торгах, як окремого документа законодавством не передбачено, то виникнення права власності не пов`язується з його нотаріальним посвідченням.

Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно.

Тому підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Отже, при дослідженні судом фактичних обставин справи, право власності на спірний об`єкт нерухомості у ОСОБА_1 виникло на підставі електронних торгів, які були оформлені відповідним протоколом та актом державного виконавця від 05.02.2018р.

Судом першої інстанції також вмотивовано відхилені заперечення ОСОБА_3 , так як вони здебільш не стосуються розгляду справи та за своїм змістом не спростовують викладені у позовній заяві доводи ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно нечинності постанови Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, то колегія суддів зазначає таке.

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова» задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині вирішення вимоги про визнання недійсним акта приймання-передачі майна скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Бурана Андрія Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля Миколи Володимировича, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління державної фіскальної служби в Одеській області, про визнання недійсним акта прийому-передачі відмовлено. У решті постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Касаційний суд у вказаній постанові констатував, що у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 175/1646/15, від 17 вересня 2019 року у справі № 916/2750/18, від 22 травня 2018 року у справі № 910/12258/17, від 11 червня 2018 року у справі № 916/613/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 910/22274/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12827/17 зазначено, що акти приймання-передачі не мають ознак правочину у розумінні статті 202 ЦК України, а є лише первинними документами, тому не підлягають визнанню недійсними.

Отже, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог у частині визнання недійсним акта приймання-передачі майна від 22 червня 2018 року у зв`язку з чим рішення судів попередніх інстанцій у цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Водночас постанова апеляційного суду в частині вирішення вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації права власності та іншого речового права, визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним протоколу загальних зборів прийнята із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для її скасування у цій частині відсутні.

Щодо подання апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду від 06 лютого 2019 року у цій же справі, то колегія суддів зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2023 року впеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Бурана А.В., ТОВ «Александрія Нова», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Журавель М.В., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Головного управління ДФС в Одеської області, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації права власності та іншого речового права, визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним акту прийому-передачі та протоколу загальних зборів закрито.

Таким чином, постанова Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині преюдиційних обставин для вказаної справи є чинною та ніким не скасованою.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відпової правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо заяви про скасування заходів забезпечення позову, яка надійшла 12 червня 2023 року від ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року залишено без змін, то вказана заява не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 червня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк