Справа № 199/1604/23
(2/199/1237/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі представника позивача адвоката Д.Мізевича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку заочного розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що за договором позики від 26.12.2022 р., який був укладений між позивачем та відповідачем, відповідач отримав у борг 3 500,00 дол. США, на підтвердження чого відповідач надав позивачу розписку, написану власноруч; відповідач обіцяв повернути борг у повній сумі до 15.01.2023 р. Втім, відповідач не виконав грошове зобов`язання, не повернув в обумовлені строки грошову суму.

Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за грошовим зобов`язанням - договором позивача від 26.12.2022, в розмірі 3 500,00 дол. США, а також про розподіл судових витрат.

Позивач не скористався правом брати участь у судовому засіданні, в якому ухвалено судове рішення; в окремо поданій заяві представник позивача клопотав про розгляд справи за відсутності позивача, повідомив також про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 26.12.2022 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якої відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 3500,00 дол. США, взяв на себе зобов`язання повернути боргу у строк до 15.01.2023 р. (а.с. 10).

Суду не надано доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Позивач наголошує на порушенні його права власності в результаті неповернення в обумовлені договором строки суми боргу.

У клопотанні про призначення судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 38), яке подано відповідачем, відповідач наголошував на тому, що не пам`ятає факту написання та підписання ним розписки, зазначив, що підпис схожий на підпис відповідача, але не його.

Судом була призначена судово почеркознавча експертиза (ухвала від 10.05.2023 р. (а.с. 50)), втім, судова експертиза не була виконана у зв`язку з непроведенням відповідачем попередньої оплати за проведення судової експертизи (а.с. 70).

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2023 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2023 р. призначено у цивільній справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 26.12.2022 р. тією особою. від імені якої він зазначений чи іншою особою з наслідуванням почерку;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2023 р. провадження у справі поновлено.

Між учасниками даної справи виникли зобов`язальні правовідносини: зазначене встановлено судом на підставі відповідної розписки, яка складена 26.12.2022 р. на виконання укладеного договору позики.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Згідно зі змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Досліджуючи розписку від 26.12.2022, суд дійшов до висновку, що письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом факту укладення договору; факт наявності боргу відповідачем не спростований.

Суд встановив наявність між сторонами відносин з невиконання грошового зобов`язання та наявність у позивача оригіналу відповідної угоди, яка підтверджує, як факт виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, так і визнання відповідачем зобов`язання повернути ці кошти позикодавцеві (позивачу) у строк до 15.01.2023 р.

Суд виходить з дійсності укладеного 26.12.2022 о договору відповідно до ст. 204 ЦК України, оскільки в межах судового розгляду іншого не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Втім, з боку боржника було допущено порушення умов виконання зобов`язання, що призвело до утворення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6).

За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На переконання суду позивач виконав обов`язок доказування, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що станом на 25.12.2023 (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) відповідач в порушення ст.ст. 530, 1049 ЦК України відступив від умов зобов`язання за договором від 26.12.2012 р. в частині обов`язку повернення позикодавцеві такої ж суми грошей на зазначених в цьому договорі на умовах та в порядку, у зв`язку з чим він (тобто відповідач) прострочив виконання згідно ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу позики.

Ухвалюючи у даній справі рішення, суд також керується тим, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки, Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «власність» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тлумачиться дуже широко, адже воно охоплює цілу низку інтересів економічного характеру та, згідно з рішеннями Суду визнавалося таким, що підпадає під захист статті 1 Першого протоколу рухоме і нерухоме майно, матеріальні та нематеріальні блага, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням арбітражу, право на пенсію, право землевласника на оренду плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатися професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги.

Отже, зважаючи на наведене, у тому числі на широкий зміст статті 1 Першого протоколу, порушене право власності позивача підлягає захисту та поновленню у зазначеній в цьому рішенні спосіб (ст. 16 ЦК України).

Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором від 26.12.2022 р. в розмірі 3 500,00 дол. США.

При ухваленні судового рішення суд керується також положеннями ч. 1 ст. 109 ЦПК України, які були роз`ясненні судом у відповідній ухвалі про призначення судово-почеркознавчої експертизи, про призначення якої клопотав саме відповідач: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч.ч. 1, 2 та п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судові витрати відносяться на рахунок відповідача, який повинен на користь позивача відшкодувати витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 13 18).

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 264, 265, ст.ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики від 26.12.2022 р. в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 )витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 12 060 (дванадцять тисяч шістдесят) грн. 00 коп.

Дата виготовлення повного судового рішення 25 грудня 2023 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї