УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 522/21127/19

провадження № 61-17485ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Людмила Миколаївна, на ухвалу Одеського апеляційного суду

від 2 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання заповіту недійсним.

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку легкового автомобіля RENAULT 21, 1991 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 188,70 грн у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, 5 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Л. М., 5 грудня 2023 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Вказана касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження і ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Л. М., заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, обґрунтоване отриманням копії ухвали Одеського апеляційного суду 4 грудня 2023 року.

Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, щовказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень підтверджена наданим доказом - копією підтвердження про вручення документа, що свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.

Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарженняухвали Одеського апеляційного суду

від 2 листопада 2023 року.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у

пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Одеського апеляційного суду

від 2 листопада 2023 року заявник визначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що правові підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відсутні.

Крім того, заявник вказує, що представником ОСОБА_1 копію рішення суду першої інстанції отримано лише 20 вересня 2023 року, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Зазначає, що вперше подану нею апеляційну скаргу судом апеляційної інстанції залишено буз руху, а в подальшому визнано неподаною і повернено, проте вказані ухвали заявник не отримувала.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Постановляючи ухвалу, Одеський апеляційний суд виходив з того, що на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 надала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення, які визнані апеляційним судом неповажними, а також з посиланням на обставину, яка ухвалою суду від 24 серпня 2023 року визнана неповажною, тому у відкритті провадження вважав за необхідне відмовити відповідно до вимог статті 358 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції за матеріалами справи встановлено, що

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання заповіту недійсним.

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку легкового автомобіля RENAULT 21, 1991 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 188,70 грн у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, 12 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від29 березня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Заявнику роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Копія ухвали від 29 березня 2023 року двічі направлялася на адресу, зазначену ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, 3 квітня 2023 року та 20 квітня 2023 року.

Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення разом з копією зазначеної ухвали повернено до апеляційного суду без вручення адресату з незалежних від суду причин у зв`язку з «адресат відсутній за вказаною адресою».

Водночас від ОСОБА_1 заява про зміну місця проживання до апеляційного суду не надходила.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 8 травня 2023 року апеляційну скаргу визнано неподаною і повернено собі, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням, 5 серпня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Одночасно заявник просила поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки про існування ухвали суду від 8 травня 2023 року вона дізналася лише 31 липня 2023 року. Вказувала, що вона є громадянкою Російської Федерації та літньою людиною, не має можливості відслідковувати в електронному вигляді хід справи, адже з території Російської Федерації неможливо заходити на українські сайти державних установ. Зазначала, що представника, який би представляв інтереси в цій справі, немає, а відправляти гроші з території Російської Федерації неможливо, адже всі міжнародні платіжні системи заблоковані; вона не має можливості оплатити послуги представника. На думку заявника, виконання умов ухвали суду

від 29 березня 2023 року, потребує часу, оскільки з території Російської Федерації неможливо сплатити судовий збір. За таких обставин ОСОБА_1 вважала, що строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 13 грудня 2022 року пропущено з поважних причин.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Заявнику необхідно було подати до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій навести інші підстави для поновлення строку, та докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Заявнику роз`яснено, що якщо заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не буде подано заявником у зазначений строк, це є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

28 вересня 2023 року на виконання вимог ухвали від 24 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ліпаткіна Е. В. надала заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій зазначила, що представнику ОСОБА_1 - адвокату Коваль К. П. ухвали Одеського апеляційного суду від 29 березня 2023 року та від 8 травня 2023 року не направлялись. Внаслідок запровадження воєнного стану 22 березня 2022 року адвокат Коваль К. П. залишила територію України та назад не поверталась, але за адресою, вказаною в позовній заяві, залишився мешкати її батько, який би повідомив про отримання рішення суду першої інстанції. Крім того, вказала, що за адресою реєстрації заявниці в місті Одесі мешкає племінниця покійного чоловіка, яка б повідомила заявницю, якщо б рішення суду першої інстанції було отримано. Вказувала, що повний текст оскаржуваного рішення судом першої інстанції не направлено; представник заявника - адвокат Ліпаткіна Е. В. отримала копію рішення суду першої інстанції лише 20 вересня 2023 року.

Згідно зі змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених частиною першою статті 354 ЦПК України, зокрема, за умови, якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Встановивши, що апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 подано з пропуском встановленого законом строку і надано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення, які визнані апеляційним судом неповажними, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про надання ОСОБА_1 можливості звернутися з відповідною заявою.

Апеляційний суд, встановивши, що на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 надала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення, які визнані апеляційним судом неповажними, а також з посиланням на обставину, яка ухвалою суду від 24 серпня 2023 року визнано неповажною, правильно застосував положення статті 358 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року.

Касаційний суд погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції, який вирішив питання поновлення строку з урахуванням наведеного.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого

пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Касаційний суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Доводи заявника про те, що вперше подану нею апеляційну скаргу судом апеляційної інстанції залишено буз руху, а в подальшому визнано неподаною і повернено, проте вказані ухвали заявник не отримувала, касаційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Як встановлено апеляційним судом, копія ухвали від 29 березня 2023 року двічі направлялася на адресу, зазначену ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, 3 квітня 2023 року та 20 квітня 2023 року.

Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення разом з копією зазначеної ухвали повернено до апеляційного суду без вручення адресату з незалежних від суду причин у зв`язку з «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частиною першою статті 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Водночас від ОСОБА_1 заява про зміну місця проживання до апеляційного суду не надходила.

Твердження заявника про те, що її представником копію рішення суду першої інстанції отримано лише 20 вересня 2023 року, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, касаційним судом також спростовуються, оскільки пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року

у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на викладене у заявника наявний обов`язок бути обізнаним про стан розгляду справи, у тому числі про факт ухвалення у справі судового рішення.

Також заявником не надано доказів на підтвердження реалізації її процесуального права отримати копію судового рішення (заяви про видачу судового рішення), яке було б проігноровано судом.

За таких обставин виключно ненаправлення судом першої інстанції копії рішення, як стверджує заявник, не підтверджуючи це жодними доказами, не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Крім того, як встановлено апеляційним судом та не заперечується самою ОСОБА_1 вперше вона звернулася до суду з апеляційною скаргою 12 січня 2023 року, тобто у визначений законодавством строк.

Таким чином ОСОБА_1 була обізнана про ухвалення судом першої інстанції рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують

у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Л. М., на ухвалу Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Л. М., на ухвалу Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Людмила Миколаївна, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання права власності в порядку спадкування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська