Дата документу 11.01.2023
Справа № 2-1343/11
Провадження № 4-с/334/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюк О.М.,

за участю секретаря Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо скасування арешту з майна боржника.

Скарга обґрунтована тим, що у липні 2019 року заявнику стало відомо, що на сьогоднішній день на належне йому майно, зокрема, транспортний засіб ВАЗ 21114, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 Ленінським ВДВС ЗМУЮ накладено арешти:

-у рамках виконавчого провадження ВП 31852825 з виконання судового наказу №2-Н-1177/10;

-у рамках виконавчого провадження ВП 31755434 з виконання виконавчого листа №2-1343, виданого Ленінським судом м. Запоріжжя.

23.07.2019 року заявник звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою, в якій просив зняти зазначені арешти, оскільки на даний час в відділі державної виконавчої служби виконавчих проваджень, де він виступає боржником немає, а тому ці арешти безпідставно обмежують його майнові права.

19.08.2019 року він поштою отримав відповідь з Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції, де зазначалося, що згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 31755434 з виконання виконавчого листа від 27.01.2012 № 2-1343 виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк суми боргу у розмірі 959237 гривень 22 копійок.

16.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

16.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню. На даний час виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1343 від 27.01.2012 знищене і перевірити його матеріали неможливо.

На підставі вищенаведеного припинити чинність арешту немає можливості.

Для вирішення питання запропоновано звернутись до суду.

З приводу арешту у рамках виконавчого провадження ВП 31852825 з виконання судового наказу №2-Н-1177/11 будь-якої інформації не надано.

Просить суд зобов`язати Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області скасувати арешт майна, накладений в рамках виконавчого провадження ВП 31755434 з виконання виконавчого листа №2-1343, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя та у рамках виконавчого провадження ВП 31852825 з виконання судового наказу №2-Н-1177/11.

В судове засідання заявник не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи. Надав заяву про слухання справи за його відсутності. Вказала, що на цей час матеріали виконавчого провадження відсутні у відділі державної виконавчої служби, в зв`язку із чим немає можливості припинити арешт.

Дослідивши клопотання та матеріали скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 448, 449 ЦПК України скарга на дії державного виконавця розглядається судом, який видав виконавчий документ, вона має бути подана у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

18 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму заборгованості за кредитним договором №К-88/Ф/4 від 28.05.2008 року у розмірі 957537,22 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн.

Виконавчий лист №2-1343, виданий 27.01.2012 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму заборгованості за кредитним договором №К-88/Ф/4 від 28.05.2008 року у розмірі 957537,22 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. перебував на виконанні у Дніпровському відділі ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області (виконавче провадження № 31755434).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа: Дніпровський відділ ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про зняття арешту встановлено факт погашення заборгованості перед стягувачем.

На підставі викладеного, оскільки заборгованість за боржниками відсутня, то арешт майна за відсутності виконавчого провадження є суттєвим та безпідставним обмеженням майнових прав заявника, а тому скарга підлягає задоволенню в частині скасування арешту майна, накладений в рамках виконавчого провадження ВП 31755434 з виконання виконавчого листа №2-1343, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

Окрім того, Ленінський районний суд м. Запоріжжя видав судовий наказ №2-н-1177/11 від 18.05.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «ВРЕЖО №9» заборгованість за комунальні послуги в розмірі 3160,69 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 30 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5.07.2013 року замінено стягувача у справі на МКП «Основаніє».

Постановою державного виконавця від 15.03.2013 року ВП №37010899 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №2-н-1177/11 від 18.05.2011 року.

Відповідно до інформації наданої Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя 27.03.2012 року державним виконавцем відкрито провадження з виконання судового наказу №2-н-1177/11, 27.03.2012 року постановою державного виконавця накладений арешт на забезпечення виконання судового наказу №2-н-1177/11, 28.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі, що переглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи наведене суд вважає за необхідне задовольнити скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 260, 447-451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Зобов`язати Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області скасувати арешт майна у ВП 31755434 з примусового виконання виконавчого листа №2-1343, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 27.01.2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму заборгованості за кредитним договором №К-88/Ф/4 від 28.05.2008 року у розмірі 957537,22 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн.

Зобов`язати Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області скасувати арешт майна у ВП 31852990 з примусового виконання судового наказу №2-н-1177/11, виданого 18.05.2011 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «ВРЕЖО №9» заборгованість за комунальні послуги в розмірі 3160,69 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 30 грн.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк.

Суддя О.М. Гнатюк