Справа № 459/127/22 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/613/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м.Львів

Справа 459/127/22

Провадження № 22ц/811/613/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Червонограді 20 лютого 2023 року у складі судді Новосада М.Д., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя в порядку виділу такої частки,-

встановив:

18 січня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони спільно з відповідачем в шлюбі придбали автомобіль «Chevrolet Aveo», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано за відповідачем. Рішенням суду від 14 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 8 листопада 2021 року, спірний автомобіль визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за нею та відповідачем право на ідеальу частку цього автомобіля. Стверджує, що, оскільки її (позивача) частка у спірному майні не може бути виділена в натурі, тому вона ( ОСОБА_3 ) має право на грошову компенсацію вартості цієї частки. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 вартості автомобіля «Chevrolet Aveo», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 85 823,65 грн. Припинено право власності ОСОБА_3 на частину цього автомобіля. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що рішенням суду у справі №459/121/20 від 14 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих підстав. Просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

25травня 2023 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.ч.1,2,3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд.

Згідно із ч. 2 ст. 364 ЦК України саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Близькі за змістом висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року (справа № 210/4854/15-ц), від 24 березня 2021 року (справа № 501/2211/18), від 3 лютого 2020 року (справа № 235/5146/16-ц), від 3 червня 2020 року (справа № 487/6195/16-ц), від 9 червня 2021 року (справа № 760/789/19). Відповідно до постанови Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 згода відповідача на стягнення з нього компенсації за належну частку у спільному майні другого з подружжя не потрібна, як і не потрібно попереднього внесення грошових коштів компенсації за частку у такому майні на депозитний рахунок суду, а потрібна лише згода позивача на отримання такої компенсації.

Постановоювід 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1997 року. 13 травня 2009 року, під час перебування у шлюбі, вони придбали спірний автомобіль марки «Chevrolet Aveo», сплативши за нього 91 800 грн. 19 травня 2009 року відповідач зареєстрував на своє ім`я вказаний автомобіль.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 3 червня 2020 року, шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 8 листопада 2021 року, визнано за сторонами по ідеальної частки спірного автомобіля.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції встановив, що автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний сторонами під час перебування у шлюбі та перебуває у спільній сумісній власності сторін. Автомобіль перебуває у користуванні відповідача.

Спірний автомобіль є неподільною річчю та не може бути реально поділений між співвласниками відповідно до належних їм часток.

З висновку експерта №СЕ-19/114-22/20617-АВ від 26 грудня 2022 року вбачається, що вартість спірного автомобіля станом на 22 грудня 2022 року становить 171 647,30 грн.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову та стягнення вартості частки автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, що становить 171647,30:2 = 85 823,65 грн. Висновок експерта про вартість спірного автомобіля не спростований належними та допустимими доказами.

З висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та відповідають встановленим обставинами, не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування рішення відсутні.

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу зробили заяву про розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу представники позивача просили стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку з наданням правничої в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000 грн.

До відзиву долучено детальний опис виконаних робіт №459/127/22 від 25 травня 2023 року, згідно якого вартість правничої допомоги складає 3000 грн.

Докази понесених витрат на професійну правничу допомогу подані у строки та в порядку визначені ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення судових витрат не подано.

Колегія суддів, оцінюючи надані докази в підтвердження витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., вважає такі обґрунтованими та приходить до висновку про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, в розмірі 3 000 грн.

Керуючись: ст. ст. 137, 141, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 3 000 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2023 року.

Головуючий

Судді