Справа № 750/6086/23
Провадження № 2/750/989/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м. Чернігів

Головуючого судді Требух Н.В.

з секретарем судового засідання Галета Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача

за участі позивача, його представника Сілкова Е.І., представника відповідача Рожко С.М.,-

в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» в якому просив суд:

-Визнати недійсною Додаткову угоду від 06.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 року №CNGLGI, укладену між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»;

-Скасувати нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів, пені та нарахувань, виконаних АТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов Додаткової угоди від 06.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 року №CNGLGI, укладену між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»;

-Визнати незаконним дії АТ КБ «Приватбанк» щодо погашення заборгованості ОСОБА_2 станом на 06.08.2008 року в сумі 99714,71 грн. за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року №CNGLGI, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»;

-Скасувати погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 06.08.2008 року в сумі 99714,71 грн. за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року №CNGLGI, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує порушеннями норм діючого законодавства про кредитування, про захист прав споживачів, цивільного законодавства з боку АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.05.2023 року відкрито провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти позову заперечує в повному обсязі, а також просить суд застосувати строку позовної давності.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Між ЗАТ КБ "Приват Банк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приват банк") та ОСОБА_1 був укладений Договір про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року.

Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 101000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 101000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені даним договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Кредит надавався строком погашення не пізніше 03.04.2018 на: поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

30 липня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про зміну валюти кредитування за договором про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року та просив залишок заборгованості за договором у розмірі 99 714,71 грн конвертувати у валюту долари США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору. На виконання зазначеної заяви банк надав згоду на конвертацію валюти, що підтверджується копією службової записки від 07 серпня 2008 року № Э.CN.0.0.0.0/1-12112.

06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року, згідно з якою договір про іпотечний кредит викладено в новій редакції, зокрема пунктом 8.1 передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 03 квітня 2008 року по 03 квітня 2018 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 21 490,24 доларів США, зі сплатою 1,17 % за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу. Відповідно до цього договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати до 3 числа кожного місяця погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі 382 долари 20 центів США зі сплатою останнього платежу не пізніше 03 квітня 2018 року в сумі 262 долари 18 центів США. Вказаним договором також передбачено обов`язок ОСОБА_1 у разі прострочення кредитних зобов`язань більш ніж на 30 днів сплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф у розмірі 250,00 грн + 5% від суми позову. Сторони в договорі погодили, що станом на 06 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року складає 99 714,71 грн, що еквівалентно 21 490,24 доларів США.

06 серпня 2008 року ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву № 1 про продаж іноземної валюти, в якій доручив банку продати за українські гривні 21 490,24 доларів США та кошти в сумі 99 714,71 грн перерахувати на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року № CNGLGI. Згідно з виписками по рахунку ОСОБА_1 за період із 03 квітня 2008 року по 03 жовтня 2014 року та платіжними дорученнями, подана ОСОБА_1 заява була виконана: 21 490,24 доларів США конвертовано у 99 714,71 грн, які в свою чергу перераховано на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

Тобто 08 серпня 2008 року було повністю погашено заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № CNGLGI в сумі 99 714,71 грн та договірні зобов`язання продовжилися за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит, за якою кредит визначено в розмірі 21 490,24 доларів США.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, на які посилається позивач у даній справі, вже були предметом розгляду та доказування у справах №751/4015/15-ц за позовом АТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ ПРИВАТБАНК про захист прав споживача та №750/3449/22 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ ПРИВАТБАНК про захист прав споживача. Рішення у вказаних справах набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей, істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на положення ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено судам, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладання кредитного договору, а саме: Договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 та Додаткової угоди від 06.08.2008 до кредитного договору №CNGLGI від 03.04.2008, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Банк зобов`язується забезпечувати Позичальника консультаційними послугами з питань виконання Договору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

На час укладення Договору про іпотечний кредит та додаткових угод до нього Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Отже, Додаткова угода від 06.08.2008 до Договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 є невід`ємною частиною основного договору, передбачає погоджену сторонами зміну умов основного зобов`язання та не може вважатись окремим кредитним договором.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови кредитного договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування. Позивач погодився з умовами кредитування, підписав кредитний договір. На момент укладення оспорюваного договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо його умов. При цьому, 06.08.2008 укладаючи Додаткову угода до Договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 позивач погодився, що станом на цю дату залишок його заборгованості по Договору про іпотечний кредит № №CNGLGI від 03.04.2008, складає 99714,71 грн., що еквівалентно 21490,24 доларів США.

Більш того, своїми підписами на Договорі про іпотечний кредит та Додаткової угоди до нього, позичальник фактично підтверджував своє ознайомлення з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків.

Крім того, враховуючи заяви позивача від 30.07.2008 року щодо зміни валюти кредитування, заяви № 1 про продаж іноземної валюти, а також те, що зі змісту тексту Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит від 06.08.2008 року вбачається, що залишок по кредиту був переведений з гривні у долари США, тому доводи позивача на те, що він не потребував кредит у доларах США є безпідставним, оскільки останній особисто подав заяву про зміну умов кредитування та погодився на таку зміну, що також спростовує твердження позивача про укладення спірних додаткових угод внаслідок оману та недобросовісної підприємницької діяльності відповідача.

Також, позивач не скористався своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким чином, доказів, що доводили б факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку з метою обману позичальника, тиску та шантажу з боку відповідача з метою укладення спірної додаткової угоди та відсутність вільного волевиявлення у позивача на їх укладення, а також доказів, що доводили б заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит від 06.08.2008, а також, у зв`язку з чим правовідношення між сторонами підлягають визнанню незаконними, позивачем суду не надано.

Щодо позовної вимоги про скасування нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань за додатковою угодою від 06.08.2008.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що «критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги».

Задоволення таких позовних вимог жодним чином не захищає/не відновлює право позивача, оскільки нарахування відсотків та інших платежів здійснюється банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача. Тільки у випадку пред`явлення відповідної вимоги банком до позивача, він може заперечувати проти її задоволення з відповідних підстав.

При цьому в позові позивач не зазначає за який період та в якому розмірі він просить суд скасувати відповідні нарахування.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним дій та скасування погашення заборгованості за кредитним договором станом на 06.08.2008 в сумі 99714,71 грн.

При розгляді справи №751/4015/15-ц за позовом АТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ ПРИВАТБАНК про захист прав споживача судом апеляційної інстанції в постанові від 09 квітня 2020 року встановлено наступне.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо перерахування кредитором позичальнику ОСОБА_1 коштів в іноземній валюті на виконання умов додаткової угоди від 06.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року, є необґрунтованими, оскільки вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами даної цивільної справи та фактичними обставинами справи. А саме, у зв`язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору через зміну валюти кредитування, 06.08.2008 року ОСОБА_1 була підписана заява №1 про продаж іноземної валюти (а.с.112, том 1). Згідно вказаної заяви ОСОБА_1 доручив банку продати за українські гривні 21490,24 доларів США за договірним курсом продажу 4,64, а отримані кошти в сумі 99714,71 грн. перерахувати на рахунок № НОМЕР_2 (який вказаний в пункті 2.4. первісної редакції кредитного договору) з призначенням платежу: "Перерахування коштів за кредитним договором №CNGLGI від 03.04.2008 року".

На виконання умов додаткової угоди та згідно із поданою заявою №1 про продаж іноземної валюти, працівниками Чернігівської філії банку 07.08.2008 року була направлена службова записка №Э.CN.0.0.0.0/1-12112 керівнику департаменту кредитних, депозитних операцій фізичних осіб для здійснення бухгалтерських проводок по виконанню умов додаткової угоди та доручень позичальника на продаж іноземної валюти.

08.08.2008 року банком були виконані умови додаткової угоди, а також заява на продаж іноземної валюти, при цьому були здійснені бухгалтерські проводки з призначенням платежів "Исправительная проводка по с/з 7022657" А саме: 1.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 21490,24 долари США перераховуються з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 (який вказаний в заяві на продаж іноземної валюти) на транзитний рахунок № НОМЕР_4 "Кредитна заборгованість по операціям з клієнтами"; 2.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 21490,24 долари США перераховуються №3121 "Кредитна заборгованість по операціях з клієнтами" на рахунок каси № НОМЕР_5 "Позиція для нарахованих (USD)"; 3.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 99714,71 гри. перераховуються з рахунку №0071 "Еквівалент позиції для нарахованих (USD)" на рахунок № НОМЕР_6 "Дебіторська заборгованість по операціях з клієнтами"; 4.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 99714,71 грн. перераховуються з рахунку №3122 "Дебіторська заборгованість по операціях з клієнтами" на транзитний рахунок № НОМЕР_2 , який визначений в п.2.4. кредитного договору (в первісній редакції) та відкритий для погашення заборгованості за договором.

Надходження коштів 08.08.2008 року в сумі 99 714,71 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором також відображено у виписці по рахунку № НОМЕР_2 .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статями 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (місто Київ вулиця Грушевського1д )

Повне рішення виготовлено 30.06.2023 року.

Суддя Н.В.Требух