Справа № 201/9687/23
Провадження № 2/201/3106/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича (третя особа - Дніпровська міська рада) про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчими провадженням,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2023 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Рибіну І.В. (діє на підставі ордера від 24.07.2023 а.с. 11) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. (третя особа - Дніпровська міська рада) про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчими провадженням (а.с. 2 10).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 25.08.2023 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 38).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу був придбаний автомобіль Honda CR-V, д.н.з НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю подружжя в силу положень ст. 61 СК України. 09.12.2022 автомобіль під керуванням ОСОБА_3 був зупинений патрульною поліцією в Дніпропетровській області, затриманий і вилучений у порядку ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» зі складенням акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, доставлений на спеціальний майданчик.

З`ясувалося, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 23.09.2021 відкрите виконавче провадження № 66927391 стосовно боржника ОСОБА_2 про стягнення на користь Дніпровської міської ради судового збору в розмірі 150000,00 грн. на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021у справі № 200/18631/17.

Постановою приватного виконавця Селезньова М.О. від 23.09.2021 на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт. Згідно відповідей Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області на підставі даних підсистеми «Гарпун» автомобіль знаходиться в розшуку по виконавчому провадженню № 66927391.

За відповіддю ГУНП в Дніпропетровській області станом на 09.03.2023 автомобіль перебуває у розшуку. Представник позивачки неодноразово зверталася до приватного виконавця Селезньова М.О. із заявою про закінчення виконавчого провадження, зняття арештів. У грудні 2022 року повідомила приватного виконавця про те, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала для огляду оригінал свідоцтва про смерть. На заяву отримала усну відповідь про перевірку даних про смерть ОСОБА_2 14.12.2022 приватний виконавець Селезньов М.О. отримав відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі про актовий запис про смерть ОСОБА_2 . Отже, з 09.12.2022 приватний виконавець обізнаний про смерть боржника ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника-фізичної особи. Закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт. Однак відповідачем виконавче провадження не закінчене і арешт не знятий. На звернення позивачки про закінчення виконавчого провадження відповідачем надана відповідь від 31.01.2023 про те, що позивачка не є ані стороною за виконавчим провадженням, ані представником сторони за цим виконавчим провадженням, з метою вирішення питання про заміну вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 .

Позивачка зверталася зі скаргами до Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області, ГУНП в Дніпропетровській області щодо повернення автомобіля. У відповіді на скаргу до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачку повідомлено, що управління не здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців. У відповіді на скаргу до Міністерства юстиції України повідомлено, що перевірки діяльності приватних виконавців не здійснюють під час дії воєнного стану, а позивачка не є учасником виконавчого провадження.

Позивачка також зверталася до правоохоронних органів із повідомленням про самоправство приватного виконавця Селезньова М.О. при проведення виконавчих дії, за її заяво розпочате кримінальне провадження №0000124 від 08.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ст. 356 КК України. У даному кримінальному провадженню ОСОБА_1 визнана потерпілою.

Зазначає, шо упродовж трьох місяців їй створені штучні перешкоди в оформленні спадщини, поверненні майна, що спонукало і примусило ОСОБА_1 внести власні кошти приватному виконавцю Селезньову М.О. на загальну суму 140790,00 грн. У квитанції зазначено, що кошти перераховані отримувачу ПВ ОСОБА_4 по виконавчому провадженні № 66927391 відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Для повернення автомобіля зі спеціального майданчику ГУНП в Дніпропетровській області за транспортування і зберігання позивачка перерахувала 4495,00 грн.

Згідно виписки по рахунку АТ «Райффайзен Банк» з рахунку перераховані ОСОБА_4 кошти у розмірі 24795,13 грн. У відповідь на адвокатській запит після сплати коштів, листом від 30.03.2023 № 01-19/2082 приватний виконавець Селезньов М.О знову повідомив, що позивачка не є стороною за виконавчим провадженням, представником сторони за цим виконавчим провадженням. Одночасно повідомив, що ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 22.03.2023 сплачена заборгованість за виконавчим провадженням № 66927391. Виконавче провадження № 66927391 закінчене 23.03.2023 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесена відповідна постанова.

Позивачка вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення 83 глави ЦК України, зокрема, ст. 1212 ЦК України, сплачені кошти підлягають повенрненню приватним виконавцем, який без достатньої правової підстави набув її грошові кошти в розмірі 170080,00 грн.

На підставі викладеного, просила стягнути з приватного виконавця Селезньова М.О. безпідставно набуті кошти у розмірі 170080,00 грн., а також компенсувати судовий збір у розмірі 1700,80 грн.

Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. позовні вимоги не визнав. 28.09.2022 надав відзив на позовну заяву (а.с.44 52), у якому зазначив, що дійсно приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. 23.09.2021 відкрите виконавче провадження № 66927391 з примусового виконання виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, виданого на підставі рішення Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 у справі № 200/18631/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150000,00 грн.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 10, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем 23.09.2021 винесені постанови про арешт коштів боржника, які містяться на його рахунках (з яких в примусовому порядку 26.01.2022 частково стягнуто кошти в сумі 24806,98 грн.), а також рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_2 . Будь-яких відомостей стосовно того, що боржник ОСОБА_2 володіє відповідним майном спільно з іншими особами, боржником або будь-якими іншими особами надано не було. Боржник ОСОБА_2 декларацію про доходи та майно не надав. Тому 04.10.2021 винесено постанову про розшук транспортних засобів боржника. Жодна з осіб із питанням про зняття арешту до відповідача і до суду не звертались.

Представником позивача надано заяву від 10.12.2022 (вх. № 3846) про закінчення виконавчого провадження № 66927391, зняття арештів з майна боржника ОСОБА_2 та виключення відомостей про нього з реєстру боржників у зв`язку зі смертю. До заяви було долучено не завірену ксерокопію свідоцтва про смерть. З метою перевірки достовірності зазначених відомостей 13.12.2022 приватний виконавець направив запит до Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі, на який листом від 27.01.2023 № 180/20.19-30 отримав стверджувальну відповідь.

З огляду на вимог ч. 5 ст. 15, п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Тому приватним виконавцем були вжиті заходи щодо встановлення спадкоємців померлого боржника у виконавчому провадженні. 31.01.2023 до П`ятої Дніпровської ДНК направлений запит про заведення спадкової справи щодо померлого ОСОБА_2 , 01.02.2023 такий запит направлено до Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України. Від стягувача - Дніпровської міської ради 01.02.2023 надійшла заява з проханням не закінчувати виконавче провадження з метою не порушення права стягувача на виконання рішення суду, та повідомлено про витребування Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська спадкової справи для встановлення правонаступників померлого ОСОБА_2 і надання мені в подальшому такої інформації.

Зважаючи на підтвердження факту смерті боржника за виконавчим провадженням, до моменту вирішення питання про його правонаступників подальші виконавчі дії щодо майна померлого, в т.ч., пов`язані з розшуком, описом, реалізацією тощо, не могли бути вжиті, та, відповідно, не проводились.

Також повідомив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 160/2679/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Селезньова М.О. підтверджена правомірній дій приватного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника.

Також повідомив, що представником позивачки - ОСОБА_5 23.03.2023 була подана заява із повідомленням про сплату ОСОБА_1 , дружиною покійного ОСОБА_2 , заборгованості за виконавчим провадженням № 66927391, з додатком копій квитанцій банку на загальну суму 140790,02 грн. Після підтвердження надходження коштів та перерахування їх за призначеннях урахуванням суми, яка вже була частково стягнута в межах виконавчого провадженні боржника, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою припинено чинність арешту коштів та майна боржника. Копії постанови разом з супровідним листом направлені в т.ч. органам і установам, яким направлялись постанови про арешт коштів та майна боржника. Того ж дня винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, копію якої для виконання направлено до Управління інформаційної підтримки координації поліції «102» ГУНП в Дніпропетровській області. Також, вчинені дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.

Загалом, під час примусового виконання рішення з арештованого рахунку боржника 26.01.2022 стягнуто кошти в сумі 24806,98 грн. 28.01.2023 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у визначеному мінімальному розмірі, а саме - 300,00 грн. Отже, загальна сума, яка мала бути стягнена з боржника ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження становила 165300,00 грн. З урахування черговості розподілу стягнутих грошових сум, встановленої ч.ч. 1, 2 статті 45 Закону, з боржника 26.01.2022 кошти в сумі 24 806,98 грн., які надійшли на відкритий виконавцем відповідний рахунок для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам, були розподілені та 28.01.2022 перераховані наступним чином: 5) 0,00 - компенсація витрат виконавчого провадження згідно постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 28.01.2022; 22) 279,07 грн. перераховані стягувачу - Дніпровській міській раді згідно виконавчого документа; 2 227,91 грн. - основна винагорода приватного виконавця згідно постанови пр. стягнення з боржника основної винагороди від 23.09.2021.

Після цього представником позивачки ОСОБА_5 23.03.2023 подана заява з повідомленням про сплату ОСОБА_1 заборгованості за виконавчим провадженням на загальну суму 140790,02 грн. Після підтвердження надходження на рахунок приватного виконавця коштів від ОСОБА_1 в розмірі 140790,02 грн., керуючись приписами статей 46, 47 Закону, зважаючи, що частину заборгованості за виконавчим провадженням вже було стягнуто 26.01.2022, вказані кошти розподілені того ж дня - 23.03.2023 наступним чином:

127720,93 грн. перераховані стягувачу - Дніпровській міській раді як залишок суми заборгованості згідно виконавчого документа;

12772,09 грн. - основна винагорода приватного виконавця згідно постанови при стягнення з боржника основної винагороди;

297,00 грн. - повернення надмірно сплачених коштів ОСОБА_1 .

Таким чином, з загальної суми в розмірі 165300,00 грн. згідно надходжень на рахунок 26.01.2022 та 23.03.2023 перераховано: 1) 150000,00 грн. перераховані стягувачу - Дніпровській міській раді; 2) 15000,00 грн. - основна винагорода приватного виконавця, стягнута на підставі постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 23.09.2021, яка боржником та будь-якими іншими особами не оскаржувалась; 3) 300,00 грн. - витрати виконавчого провадження, стягнуті на підставі постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 28.01.2022, яка також не оскаржувалась; 4) 297,00 грн. - повернення надмірно сплачених коштів ОСОБА_1 .

Позовну заяву представником позивача датовано 14.08.2023 та подано до суду 22.08.2023. Натомість, виконавче провадження закінчено ще 24.03.2023. На момент подання позовної заяви майно померлого боржника ОСОБА_2 вже 5 місяців не перебувало під арештом та обтяженням. У травні 2023 року від приватного нотаріуса Київського МНО Германенко Н. І. надійшла копія спадкової справи № 5/2022 до майна померлого ОСОБА_2 , з якої видно, що спадщину за законом після його смерті прийняла його донька, а дружина від своєї частки відмовилася на користь дочки. Заяви про прийняття спадщини від інших осіб відсутні. Представник позивачки в позовній заяві повідомляє недостовірні дані про неможливість позивачки отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на момент подання позову спадщину прийняла інша особа донька позивачки, а позивачка від спадщини відмовилась, тому її право не могло бути порушеним.

Отже, якщо б виконавче провадження не було закінчено у зв`язку з повним, фактичним виконанням рішення, у визначеному законодавством порядку саме відносно доньки померлого вирішувалося б питання про заміну сторони виконавчого провадження, а також врахування ст. 1282 ЦК України щодо задоволення вимог кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також, в разі прийняття судом рішення про заміну сторони виконавчого провадження, вирішувалося б і питання про необхідність стягнення з правонаступника боржника витрат за зберігання арештованого транспортного засобу (при встановленні факту що такий увійшов до складу спадщини). Отже, всі ці питання мали вирішуватись після встановлення обставин правонаступництва, до яких позивачка не має відношення, адже відмовилась від прийняття спадщини.

Вважав, що сплативши абсолютно добровільно залишок боргу за виконавчим провадженням, позивачка вочевидь порушує принцип добросовісності, закріплений у пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, з огляду на подання цього позову про «поверненні безпідставно набутих коштів» та наведену в ньому аргументацію, в т.ч. щодо права спільної власності на транспортний засіб, належний боржникові, та одночасно не вживаючи належного способу захисту такого права.

Вважав, що до спірних правовідносин не може застосуватися стаття 1212 ЦК України, тому просив відмовити в задоволенні позову.

Позивачка станом на день розгляду справи, з урахуванням того, що її представник 09.10.2023 ознайомився із матеріалами справи (а.с. 131), правом на надання відповіді на відзив не скористалася. 26.10.2023 надала заяву (а.с. 134), якою повідомила, що постановою Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 200/18631/17 за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_6 , яка є правонаступником померлого ОСОБА_2 постанову Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 скасовано, рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019 змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У постанові Верховного Суду відсутня ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 , що підтверджує незаконні дії приватного виконавця Селезньова М.О., який без достатньої правової підстави набув грошові кошти позивачки.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), надану відповідачем заяву, у якій викладно позицію відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Щодо заявленого відповідачем клопотання відповідача про розгляд справи у загальному позовному провадженні, суддя приходить до висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке. Предметом спору у цій справі є стягнення грошових кошів в загальній сумі 170080,00 грн., з підстав вказаних в позові.

Оскільки позивачем заявлені вимоги майнового характеру в сумі, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, приймаючи до уваги положення п. 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України і ч. 1 ст. 274 ЦПК України, розгляд призначено у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, оскільки справа є малознаною, про що було повідомлено сторонам в ухвалі про відкриття провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Заперечення відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження жодним чином не обґрунтовані. Докази відповідач мав надати разом із відзивом, що встановлено у п. 6 ч. 3 ст. 178 ЦПК України. При цьому, відповідач не вказав на наявність причин неподання доказів разом із відзивом. А само по собі ненадання доказів разом із відзивом не є підставою для переходу до розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Так, в першу чергу для розгляду у найкоротші терміни малозначних справ ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.) законодавець і запровадив процедуру спрощеного провадження.

Отже, відсутні підстави вважати, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

При прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в загальне позовне провадження, судом прийняті до уваги завдання та основні засади цивільного судочинства зазначені в ст. 2 ЦПК України, де серед інших зазначено про своєчасний розгляд цивільних справ (розгляд у розумні строки), а також ураховується, що вирішення судом питань, пов`язаних з розглядом справи за критерієм малозначності спору передбачає широкі дискреційні повноваження суду (судді).

З урахуванням викладеного, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, доходжу до такого висновку з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Під час розгляду справи встановлено таке.

Перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019 відмовити в задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про визнання права власності на незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено, визнано право комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпро на незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок, та призначено до стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 150000, 00 грн.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2023 постанову Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 скасовано, рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019 змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Водночас, на виконання рішення суду постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова МО. від 23.09.2021 відкрите виконавче провадження № 66927391 про стягнення із ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору в розмірі 150000 грн. (а.с. 66).

21.07.2022 боржник за виконавчим провадженням № 66927391 ОСОБА_2 помер (а.с 15).

Також встановлено, що 14.02.2023 позивачка ОСОБА_1 зверталася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця Селезньова М.О. про визнання протиправними дії приватного виконавця щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, оформленої листом № 01-29/655 від 31.01.2023; визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження № 66927391 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження; зобов`язання приватного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66927391.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 по справі № 160/2679/23 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення ряду висновків.

Як встановлено судом у цій адміністративній справі, 23.09.2021 у справі № 200/18631/17 видано виконавчий лист. На виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2021 ВП № 66927391 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , який є боржником за виконавчим провадженням №66927391, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.01.2023 ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 (свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ), через свого представника звернулася до приватного виконавця Селезньова М.О. із заявою про закінчення виконавчого провадження.

Листом № 01-29/655 від 31.01.2023 приватного виконавця Селезньова М.О. відмовлено у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження, з тих підстав, що ОСОБА_1 не є ані стороною виконавчого провадження, ані представником сторони за цим виконавчим провадженням та з метою вирішення питання щодо заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 .

Позивачка не погодившись з такими діями та бездіяльністю відповідача щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, звернулася до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у позові, третій апеляційний адміністративний суд виходив із того, що згідно з пунктом 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 вказаного Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що відповідач, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, вживав відповідні дії для отримання даних, необхідних для вирішення питання про можливу заміну такої сторони.

Позивач звернувшись до суду із зазначеним позовом, враховуючи приписи ч. 1 ст. 5 КАС України, не вказує на захист яких прав та інтересів подано позов, також не вказує та не надає доказів, які права та інтереси позивача порушені діями, бездіяльністю відповідача, що є предметом позову.

Посилання позивача на положення пункту 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України стосовно того, що відповідний обов`язок боржника не входить до складу спадщини, оцінку яким надавав суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки вважав, що саме суд, який видав виконавчий документ має вирішувати процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, відповідно до ст. 442 ЦПК України, тому висновки суду першої інстанції з цього питання включив з мотивувальної частини судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 26.06.2023 у справі № 160/2679/23 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Як вказує позивачка, у зв`язку зі створенням штучних перешкод в оформленні спадщини, неповерненням свого майна, з метою зняття обтяження з майна покійного чоловіка і подальшого оформлення спадщини, вона вимушена була сплатити приватному виконавцю Селезньову М.О. грошові кошти, що підтверджено квитанціями від 22.03.2023 № 92476719 на суму 29 999 грн., № 92437166 на суму 29900 грн. № 92439925 на суму 20893 грн., № 92476624 на суму 29999 грн., № 92476958 на суму 29 999 грн., всього на суму 140 790 грн. (а.с. 18 - 20).

У квитанціях у графі «назва послуг» зазначено: ОСОБА_1 по виконавчому провадженні № 66927391 відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивачки - ОСОБА_5 23.03.2023 подано заяву приватного виконавця з повідомленням про сплату ОСОБА_1 , дружиною покійного ОСОБА_2 , заборгованості за виконавчим провадженням № 66927391, з додатком копій квитанцій на суму 140790,02 грн. (а.с. 118).

Вже після сплати коштів, на адвокатській запит представника позивачки, листом приватного виконавця від 30.03.2023 № 01-19/2082 надано відповідь, у якій вказано, що позивачка ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження і не є представником померлого ОСОБА_2 . Одночасно повідомлено, що ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 22.03.2023 сплачена заборгованість за виконавчим провадженням № 66927391. Виконавче провадження № 66927391 закінчене 23.03.2023 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесена відповідну постанов, скасовані вжиті заходи щодо виконання рішень (а.с. 32 33).

Як вказує відповідач, після підтвердження надходження коштів та перерахування їх за призначенням, і з урахуванням суми, яка вже частково стягнута в межах виконавчого провадження з боржника, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 24.03.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 669273, якою припинено чинність арешту коштів та майна боржника (а.с. 126), копія якої разом з супровідним листом направлена у т.ч. органам і установам, яким направлялись постанови про арешт коштів та майна боржника.

Виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною 1 ст. 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України.

Частинами 1 та 2 ст. 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. За змістом пункту 5 частини 1 с. 34 Закону N 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

У свою чергу відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є цілком можливим.

При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі N 916/617/17 (пункт 101)).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі N 916/617/17 (пункти 78-79)).

У статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.10.2023 у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22).

Відтак, у разі смерті сторони виконавчого провадження виконавець має перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво. У подальшому, у разі встановлення кола правонаступників, сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець може звенутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. При цьому, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником.

У цій справі встановлено, що ані приватний виконавець ані сторона (заінтересована особа) не заверталися до суду із заявами про заміну сторони (боржника) її правонаступником. Виконавче провадження закрите без виконання вимог ст. 442 ЦПК України та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Суперечливими є доводи відповідача про те, що якщо б виконавче провадження не було закінчено у зв`язку з повним, фактичним виконанням рішення, то стосовно саме доньки померлого вирішувалося б питання про заміну сторони виконавчого провадження, а в разі прийняття судом рішення про заміну сторони виконавчого провадження, вирішувалося б і питання про необхідність стягнення з правонаступника боржника витрат за зберігання арештованого транспортного засобу. Відповідач у відзиві вказує, що всі ці питання мали вирішуватись після встановлення обставин правонаступництва, до яких позивачка не має відношення адже відмовилась від прийняття спадщини. Якщо слідувати таким доводам відповідача, який вказує, що позивачка ОСОБА_1 не має відношення до правонаступництва після боржника ОСОБА_2 , то виникає питання на якій правовій підставі приватний виконавець прийняв до зарахування надані ОСОБА_2 кошти на погашення боргу, з яких також вирахував і винагороду приватного виконавця.

Набувачем коштів у межах виконавчого провадження з виконання рішення суду є стягувач Дніпровська міська рада, на користь якої стягнуто рішенням судовий збір в розмірі 150000,00 грн., а приватний виконавець отримує лише винагороду на підставі частин 1-3 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 12 Порядку № 643.

Велика Палата Верховного Суду у справах № 820/4242/17 від 14.11.2018, № 826/5195/17 від 17.10.2018 дійшла висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору,

постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу,

постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. Подібну правову позицію викладено ВП ВС у постановах від 21.08.2019 у справі № 381/2126/18, від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15, від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 766/10137/17, від 03.04.2019 у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12.06.2019 у справі № 370/1547/17.

Проте, суд вважає за необхідне, враховуючи позиції Великої Палати Верховного Суду, зазначити, що позивачка не є стороною виконавчого провадження, адже відсутня відповідна ухвала суду про замінену вибулої сторони виконавчого провадження, і тому її право не може бути захищене шляхом звернення до адміністративного суду (в порядку адміністративного судочинства) із оскарженням постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди.

До речі, й Третій апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 24.05.2023 у справі № 160/2679/23 стверджував, що є вірними висновки суду першої інстанції, що відповідач, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, вживав відповідні дії для отримання даних, необхідних для вирішення питання про можливу заміну такої сторони.

Позивачка також не може оскаржити дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця до суду, який ухвалив рішення, оскільки не є стороною виконавчого провадження

По суті позивачка самостійно, за власним бажанням перебрала на себе функцію боржника, виплативши свідомо приватному виконавцю кошти на виконання рішення із метою зняття арешту з автомобіля, а останній закрив виконавче провадження, не залучаючи позивачку у якості правонаступника. Тобто, кошти сплачені особою, яка не має ніякого відношення до виконавчого провадження, не має у ньому статуса і не є зобов`язаною особою.

Тому суд приходить до висновку, що до правовідносин, які склалися між сторонами можуть бути застосовані вимоги глави 83 ЦК України, однак лише у частині спору щодо коштів, що стали винагородою приватного виконавця, оскільки інша їх частина спрямована на користь стягувача.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У пункті 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Суд вважає, що у даній ситуації відсутній договірний характер, майно набуте однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого). Хоча формально приватний виконавець оформив стягнення винагороди відповідними постановами, але набуття відбулося за відсутності правової підстави, оскільки особа, із якої ці кошти стягнуті не є боржником, адже питання про її правонаступництво відповідачем не вирішувалося.

Так, встановлено, що 23.09.2021 приватним виконавцем Селезньовим М.О. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 15000,00 грн. (10 % від суми стягнення за виконавчим документом) (а.с. 70).

23.09.2021 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 300,00 грн. Як зазначає відповідач, під час примусового виконання виконавчого провадження з арештованого рахунку боржника 26.01.2022 стягнуто кошти в сумі 24 806,98 грн. Враховуючи викладене, 28.01.2023 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у визначеному мінімальному розмірі, а саме - 300,00 грн. Отже, загальна сума, яка мала бути стягнена з боржника ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження № 66927391 - 165 300,00 грн.

26.01.2022 кошти в сумі 24 806,98 гри., які надійшли на відкритий приватним виконавцем відповідний рахунок для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам, були розподілені та 28.01.2022 перераховані наступним чином: 0,00 - компенсація витрат виконавчого провадження згідно постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 28.01.2022; 279,07 грн. перераховані стягувану - Дніпровській міській раді згідно виконавчого документа; 2 227,91 гри. - основна винагорода приватного виконавця згідно постанови пр. стягнення з боржника основної винагороди від 23.09.2021.

Представницею позивачки - ОСОБА_5 23.03.2023 на ім`я відповідача подано заяву з повідомленням про сплату ОСОБА_1 , дружиною покійного ОСОБА_2 , заборгованості за виконавчим провадження- № 66927391, з додатком копій квитанцій банку на загальну суму 140 790,02 грн.

Після підтвердження надходження на рахунок приватного виконавця коштів від ОСОБА_1 в розмірі 140 790,02 грн., з них 127 720,93 грн. перераховані стягувачу - Дніпровській міській раді як залишок суми заборгованості згідно виконавчого документа; 12772,09 грн. - основна винагорода приватного виконавця згідно постанови при стягнення з боржника основної винагороди; 297,00 грн. - повернення надмірно сплачених коштів ОСОБА_1 . Таким чином, з загальної суми в розмірі 165300,00 грн. перераховано: 1) 150000,00 грн. перераховані стягувачу - Дніпровській міській раді; 15000,00 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 3) 300,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 4) 297,00 грн. - повернення надмірно сплачених коштів ОСОБА_1 .

Отже, відповідачем отримано від позивачки 15000,00 грн., тому з відповідача підлягає стягненню лише 15000,00 грн. коштів, що формально набуті у вигляді винагороди приватного виконавця.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що є мінімальною ставкою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича (третя особа - Дніпровська міська рада) про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчими провадженням задовольнити частково.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 15000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Наумова О.С.