ПОСТАНОВА

іменем України

12 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/171/23

провадження № 22-ц/4809/1396/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна прокуратура, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дашко Максим Володимирович,на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2023 року у складі судді Волошиної Н.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням як обвинуваченого та незаконним повідомленням про підозру.

В обґрунтування позову посилався на те, що 08 серпня 2019 року СВ Світловодського відділу поліції ГУНП України в Кіровоградській області було внесено відомості до ЄРДР відносно ОСОБА_1 щодо скоєння ним кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч.3 ст. 206-2, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366, ч.1 ст.172 КК України. 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру за вказаними статтями КК України. 31 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі №401/2408/19 (провадження №1-кс/401/624/19) за клопотанням слідчого СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області Козярчука В.В. було відсторонено від займаної посади Світловодського міського голови на строк до 10 грудня 2019 року. Ухвалами слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2019 року у справі №401/2408/19 провадження №1-кс/401/851/19; провадження №1-кс/401/843/19 за клопотанням слідчого СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк до 25 грудня 2019 року, та накладено арешт у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 . Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року у справі №401/2408/19 (провадження №1-кс/401/876/19) за клопотанням слідчого СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області накладено арешт на транспортні засоби, які на праві власності належать ОСОБА_1 19 листопада 2019 року рішенням Світловодської міської ради Кіровоградської області №1809 висловлено недовіру Світловодському міському голові ОСОБА_1 та достроково припинено його повноваження як міського голови. 10 грудня 2019 року розпорядженням Світловодського міського голови Кіровоградської області №491-к за підписом секретаря міської ради Юрія Сапянова позивача звільнено з посади міського голови у зв`язку з достроковим припиненням повноважень. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вищезазначених рішень та поновлення на посаді відмовлено. 22 січня 2020 року першим заступником керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області радником юстиції Рубаном Володимиром Володимировичем затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001134 за обвинуваченням ОСОБА_1 , який 30 січня 2020 року направлений на розгляд до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №401/217/20 у кримінальному провадженні №0001134 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.206-2, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366, ч.1 ст.172 КК України колегія суддів надала роз`яснення, що закриттям кримінального провадження за п.10 ч.1 ст.284 КПК України не порушується принцип презумпції невинуватості щодо ОСОБА_1 , оскільки при направленні обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування ОСОБА_1 навіть не набув статусу обвинуваченого, а тому закриття провадження судом на підставі положень п.10 ч.1 ст.284 КПК України не може мати для нього жодних негативних правових наслідків. З урахуванням викладеного у ОСОБА_1 виникає право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням як обвинуваченого та незаконним повідомленням про підозру. Також зазначав, що він незаконно перебував під слідством та судом у період часу з 25 жовтня 2019 року по 26 жовтня 2022 року, що становить 3 роки 1 день. Оскільки гарантований державою мінімальний розмір моральної шкоди згідно із Законом №266/94-ВР встановлений у розмірі мінімальної заробітної плати, то, виходячи з її розміру станом на грудень 2022 року мінімальний розмір відшкодування становить 241200 грн. Проте, враховуючи довготривале досудове розслідування та судовий розгляд без доведення винуватості ОСОБА_1 у суді, у зв`язку з чим було закрите кримінальне провадження, усунуто його від посади міського голови, приниження його честі, гідності та ділової репутації, відбулося погіршення стану здоров`я, позивач вважає, що розмір морального відшкодування має розраховуватися, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати і має становити 1206000 грн. Зазначав, що внаслідок вищезазначених дій позивачеві було заподіяно і майнову шкоду, яка полягає у оплаті наданих йому юридичної (правової) допомоги адвокатом Коссовим С.О. у розмірі 135000 грн, адвокатами АО «АФ «Волосян, Пільгуй і партнери» у розмірі 37500 грн, адвокатом Дашком М.В. у розмірі 15000 грн, а також витрат за проведення судових експертиз Харківським НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса у розмірі 365 грн 50 коп, а всього на загальну суму 224415 грн 50 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1206000 грн компенсації моральної шкоди, 224415 грн 50 коп компенсації витрат з оплати наданої юридичної (правової) допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду справи, 45000 грн компенсації витрат на правничу допомогу.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дашко М.В.,подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дашко М.В.,без задоволення. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Дашко М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник Кіровоградської обласної прокуратури Адамова О.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.206-2, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України (т.1 а.с.23-32).

Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2019 року підозрюваного ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади Світловодського міського голови на строк, що не перевищує два місяці до 10 грудня 2019 року (т.1 а.с.55-63).

Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2019 року до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з 08 листопада по 25 грудня 2019 року (т.1 а.с.64).

Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2019 року накладено арешт у вигляді заборони відчуження на належне ОСОБА_1 нерухоме майно (т.1 а.с.65-78).

19 листопада 2019 року рішенням Світловодської міської ради від 19 листопада 2019 року №1809 «Про висловлення недовіри та припинення повноважень Світловодського міського голови ОСОБА_1 » Світловодському міському голові ОСОБА_1 висловлено недовіру та достроково припинено його повноваження як Світловодського міського голови (т.1 а.с.53).

Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року накладено арешт у вигляді заборони відчуження на рухоме майно транспортні засоби, які на праві власності належать ОСОБА_1 (т.1 а.с.79-87).

Розпорядженням Світловодського міського голови за підписом секретаря міської ради Ю.Сапянова від 10 грудня 2019 року №491-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади Світловодського міського голови у зв`язку з достроковим припиненням повноважень згідно з п.2 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з 10 грудня 2019 року, у зв`язку з припиненням дії з 10 грудня 2019 року відсторонення за рішенням слідчого судді (т.1 а.с.54).

22 січня 2020 року першим заступником керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області радником юстиції Рубаном В.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001134 від 08 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_1 та інших у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.206-2, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366, ч.ч.3, 4 ст.358, ч.1 ст.172 КК України, ч 2 ст.28 ч.3 ст.365-2 (т.1 а.с.33-52).

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001134 повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України та усунення недоліків (т.1 а.с.88-90).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001134 від 08 серпня 2019 року повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України та усунення виявлених недоліків скасовано. Кримінальне провадження №0001134 від 08.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_1 та інших за ч.3 ст.206-2, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366, ч.ч.3, 4 ст.358, ч.1 ст.172, ч.2 ст.28 ч.3 ст.365-2 КК України закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру, визначеного статтею 219 КПК України.

Скасовано всі заходи забезпечення по даному кримінальному провадженню. У клопотанні захисника адвоката Коссова С.О. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 про повернення обвинувального акту прокурору відмовлено.

Вказаною ухвалою встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001134, незважаючи на те, що складений слідчим та затверджений прокурором 22 січня 2020 року, однак направлений прокурором до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області згідно із супровідним листом 30.01.2020 та отриманий місцевим судом 31.01.2020, тобто поза межами строку досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України, а саме вимог ч.1 та п.4 ч.3 ст.219 КПК України. Водночас строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не продовжувався в порядку ч.3 ст.294 КПК України, а також строк не зупинявся у відповідності до ст.280 КПК України, а отже у даному випадку звернення прокурора до суду з обвинувальним актом відбулося поза межами строків досудового розслідування, оскільки обвинувальний акт був звернений до суду з порушенням строків досудового розслідування, що є порушенням норм кримінального процесуального закону.

Також в ухвалі суду зазначено, що, виходячи із засад законності та дотримання розумних строків у справі, продовження кримінального провадження стосовно особи, щодо якої встановлені та підтверджені підстави для закриття кримінального провадження суперечить цим засадам, а тому висловлена під час апеляційного розгляду незгода ОСОБА_1 та його захисника адвоката Коссова О.В. із закриттям провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, з посиланням, що це не є реабілітуючою підставою, не може бути врахована судом апеляційної інстанції, оскільки приписи п.10 ч.1 ст 284 КПК України не передбачають можливості продовження кримінального провадження з метою реабілітації обвинуваченого (засудженого) або з інших причин. Вказана норма є імперативною, тобто нормою прямої дії, і в усякому випадку за наявності підстав для закриття провадження кримінальне провадження повинно бути закрито.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року була предметом перегляду в касаційному порядку Верховним Судом. Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було залишено без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника Коссова С.О. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення. Верховний Суд зазначив, що таким рішенням не порушується принцип презумпції невинуватості щодо ОСОБА_1 , оскільки при направленні обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування він навіть не набув статусу обвинуваченого, тому закриття провадження судом на підставі положень п.10 ч.1 ст.284 КПК України не може мати для нього жодних негативних правових наслідків (т.1 а.с.101-108).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду з підстав ч.ч.1, 2 ст. 1176 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» як таких, що не ґрунтуються на наведених ним нормах матеріального права, заявлених як підстави позову.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що в результаті незаконних дій прокуратури та органу досудового розслідування, які виявились в незаконному повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконному обранні запобіжних заходів, йому була завдана майнова та моральна шкода.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як встановлено місцевим судом кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, законність повідомлення про підозру відносно ОСОБА_1 підтверджено ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду від 03 січня 2020 року.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року, якою ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року щодо, у тому числі ОСОБА_1 , було залишено без зміни, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження №0001134 відповідно до положень п.10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 цього Кодексу, після повідомлення особі про підозру.

Колегія суддів погоджується з тим, що підстава, наведена у пункті 10 частини першої статті 284 КПК України, для закриття кримінального провадження до реабілітуючих не відноситься, однак зазначена обставина не спростовує факт наявності повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, обранні запобіжного заходу та застосування запобіжних заходів.

Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №401/217/20 (провадження №51-136км21) виклав правовий висновок, відповідно до якого приписи пункту 10 частини першої статті 284 КПК України не передбачають можливості продовження кримінального провадження з метою реабілітації особи або з інших причин. Вказана норма є імперативною, й за наявності передбачених законом підстав кримінальне провадження має бути закрито. Таким рішенням не порушується принцип презумпції невинуватості щодо особи, оскільки при направленні обвинувального акта до суду поза межами строку досудового розслідування він навіть не набув статусу обвинуваченого, тому закриття провадження на підставі положень пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України не може мати для нього жодних негативних правових наслідків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.

Аналогічного висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 31 березня 2023 року по справі №724/2182/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року в справі №920/715/17 звертала увагу на те, що необхідною підставою для покладення на державу відповідальності у вигляді стягнення шкоди за рішення, дії, бездіяльність органу державної влади є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Встановивши, що позивач перебував під судом та слідством, проте щодо нього не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості та ухвалення вироку, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів для компенсації моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина друга статті 1167 ЦК України).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 24 місяці та 5 днів (з 25 жовтня 2019 року (момент повідомлення про підозру) по 01 листопада 2021 року (скасування судом апеляційної інстанції обвинувального акту)).

З огляду на зазначене вище та обставини колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення із держави на користь ОСОБА_1 163000 грн у рахунок компенсації моральної шкоди.

Що стосується відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду справи у розмірі 224415 грн 50 коп, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 також ставив питання про стягнення понесених судових витрат з оплати наданої юридичної (правової) допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду справи.

Апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині та виходить з того, що зазначені витрати на правничу допомогу були понесені позивачем у зв`язку з розглядом кримінальної справи №0001134, а тому питання про їх розподіл мало вирішуватись при розгляді вказаної справи.

Що стосується витрат на правничу допомогу у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення із держави на користь ОСОБА_1 документально підтверджених понесених витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 5134, 50 грн.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідачів - Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кіровоградської обласної прокуратури на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, які було сплачено за подання позовної заяви та апеляційної скарги по справі у загальному розмірі 31 012,50 грн, а саме по 15 506,25 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дашко Максим Володимирович,задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2023 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держави на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) 163 000 (сто шістдесят три тисячі) грн компенсації моральної шкоди та 5134 (п`ять тисяч сто тридцять чотири) грн 50 коп у рахунок витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (місто Кропивницький вулиця В. Чміленка, 41, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 15 506 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шість) грн 25 коп.

Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури (місто Кропивницький, вулиця Верхня Пермська, 4, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 15 506 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шість) грн 25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко