ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8760/23 Справа № 204/9267/21 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року Комунальне підприємство Дніпроводоканал Дніпровської міської ради (далі КП Дніпроводоканал ДМР) звернулося до суду з, уточненим 26 вересня 2022 року, позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам. Між КП «Дніпроводоканал» ДМР та відповідачем встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року «Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР». Порушення відповідачами договірних зобов`язань ставить їх в скрутне фінансове становище, ускладнює виконання основного завдання забезпечення надійної та стійкої експлуатації водопровідно-каналізаційного господарства з метою безперебійного та якісного постачання питної води всім споживачам, які входять у сферу обслуговування. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідачів за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якій відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , а її зареєстрованим членом сім`ї ОСОБА_2 , станом на 31 травня 2021 року складає 32203,73 грн, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно із відповідачів заборгованість, за період з січня 2001 року по серпень 2022 року у розмірі 45063,04 грн, з яких: сума основного боргу 36887,43 грн, інфляційне збільшення суми боргу 7250,23 грн, 3% річних 925,38 грн та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2023 року у задоволенні позову КП "Дніпроводоканал" ДМР відмовлено.

В апеляційній скарзі КП "Дніпроводоканал" ДМР, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за адресою відповідачів квартирний прилад обліку водопостачання було прийнято на облік та опломбовано 25 травня 2011 року, про що складено акт, в якому вказано, що допуск в експлуатацію цього лічильника до 10 жовтня 2014 року, тобто на момент складення даного акту відповідачів були повідомлені про дату чергової перевірки. Вказувало, що відповідачі вчасно не здійснили заходи щодо вчасного проведення періодичної повірки приладу обліку водопостачання, у зв`язку з чим вони були вимушені з січня 2015 року зняти водолічильник з обліку. Зазначало, що нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 проводяться з січня 2015 року за кількістю зареєстрованих мешканців, згідно діючих норм і тарифів.

Відповідачі своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову становить 45063,04 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно п.2.2.1 Статуту КП «Дніпроводоканал» ДМР (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20 березня 2019 року № 68/43, предметом господарської діяльності позивача КП «Дніпроводоканал» ДМР є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 07 липня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 (з 04 березня 1986 року), ОСОБА_2 (з 20 січня 1989 року) та була зареєстрована ОСОБА_3 (з 19 вересня 2007 року по 15 лютого 2016 року), а відтак відповідачі є споживачами послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР за вказаною адресою.

15 липня 2021 року позивачем на адресу ОСОБА_1 надіслано досудове повідомлення про необхідність сплати заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення.

За наданими позивачем розрахунками заборгованості вбачається, що за відповідачами за період з січня 1999 року по серпень 2022 року рахується заборгованість у розмірі 45063,04грн, з яких: сума основного боргу 36887,43 грн, інфляційне збільшення суми боргу 7250,23 грн, 3% річних 925,28 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за водопостачання холодної води і водовідведення у розмірі 36887,43 грн виникла у відповідачів у зв`язку з нарахуванням їм позивачем оплати за послуги згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку холодної води, що суперечить пункту 10 Правил № 630, крім того позивачем надано три розрахунки заборгованості, які протирічать фактичним встановленим по справі обставинам. З розрахунків встановлено, що за період коли у квартирі, до якої позивачем надаються послуги, було зареєстровано 2 особи а розрахунки здійснені за 3 осіб.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 68 ЖК України, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пунктів 6,14 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов`язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги", розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила №630) (у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Згідно пунктів 17,18 Правил надання послуг з централізованого опалення №630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно пункту 21 Правил №630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Крім того, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

При цьому, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючи та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що у 2011 році за адресою відповідачів було встановлено квартирний прилад обліку водопостачання допуск в експлуатацію якого був до 10 жовтня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час закінчення строку введення в експлуатацію лічильника) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Частиною четвертою статті 17 зазначеного Закону передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 1 червня 2011 року затверджено Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Порядок).

Відповідно до положень пункту 16 Порядку (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до складу витрат на збут послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення включаються витрати, безпосередньо пов`язані із збутом послуг споживачам, зокрема витрати на проведення планових періодичних повірок, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку холодної води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, а також витрати на формування обмінного фонду квартирних засобів обліку холодної води.

Таким чином Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та чинним на момент виникнення спірних правовідносин Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) встановлено процедуру здійснення повірки засобів вимірювальної техніки та відшкодування витрат, понесених у зв`язку з її здійсненням.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час закінчення строку введення в експлуатацію лічильника) відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року № 933) до складу таких послуг входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.( п. п.10 п. 16 Типового Договору)

Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня2019 року у справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18).

Таким чином той факт, що строк допуску експлуатації квартирного приладу обліку водопостачання було встановлено до 10 жовтня 2014 року, та оскільки станом на 10 жовтня 2014 року повірка квартирних засобів обліку водопостачання була обов`язком виконавця та мала бути проведена за його рахунок, правові підстави для нарахування заборгованості за нормами споживання, а не за показниками лічильника, до 28 листопада 2017 року є безпідставним.

Позивачем не надано суду доказів про несправність засобу обліку води, який встановлений в квартирі відповідачів, з огляду на що нарахування плати за послуги з централізованого водопостачання за нормами споживання здійснене в порушення вимог вищенаведеного законодавства.

02 серпня 2017 року набрав чинності Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», прийнятий 22 червня 2017 року, яким, зокрема було внесено зміни до статті 17 «Закону про метрологію» та було виключено вимогу щодо здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) ЗВТ (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду), що є власністю фізичних осіб за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло і водопостачання, тобто з набранням чинності зазначеним вище Законом, періодична повірка, обслуговування та ремонт (демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 02 листопада 2017 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Тобто, до 28 листопада 2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29 листопада 2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів.

Позивачем заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з січня 2001 року по серпень 2022 року до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при цьому, із розрахунку заборгованості на трьох зареєстрованих осіб, на підтвердження чого надано копію довідки про та склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 07 липня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.5), відповідно до якої, станом на дату її надання, за вказаною адресою є зареєстрованими ОСОБА_1 (з 04 березня 1986 року) та ОСОБА_2 (з 20 січня 1989 року), а також відомості про те, що у період з 19 вересня 2007 року по 15 лютого 2016 року за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), яка із досягненням повноліття у 2009 році та по дату зняття її з обліку (15 лютого 2016 року) могла нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг за вказаною адресою.

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості за три різні періоди: з січня 1999 року по червень 2018 року (а.с.7-8,74-75), з липня 2018 року по травень 2021 року (а.с.9) та з липня 2018 року по серпень 2022 року (а.с.76 на звороті 77).

З розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачами здійснювалась оплата отриманих послуг частково, за показниками лічильника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). А тому строк позовної давності, за вимогами за період з грудня 2017 року по серпень 2022 року (з врахуванням звернення до суду з позовом у листопаді 2021 року, тобто під час дії карантину) позивачем не пропущено.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості, втім колегія суддів дослідивши матеріали даної справи та розрахунки заборгованості, вважає за можливе частково задовольнити позов, здійснивши власний розрахунок заборгованості, за нормами споживання, за 2 зареєстрованих осіб та стягнути з відповідачів заборгованість за період з грудня 2017 року по серпень 2022 року у загальному розмірі 17 589,76 грн (за грудень 2017 року нараховано: 332,35 грн; за 2018 рік нараховано 335,14 + 292 + 385,82 + 269,01 + 312,15 + 434,81 + 434,81 + 289,48 + 473,07 + 423,26 + 482,14 + 366,09 = 4 497,78 грн; за 2019 рік нараховано 498,21 + 450 + 313,24 + 482,14 + 498,21 + 482,53 + 318,2 + 558,2 + 555,53 + 611,04 + 440,83 + 611,04 = 5 819,17 грн; за 2020 рік 611,04 + 650,91 + 709,17 + 686,3 + 709,17 + 686,3 + 709,17 + 709,17 + 686,3 + 709,17 + 236,3 + 709,17 = 7 812,17 грн; за 2021 рік 837,11 + 756,1 + 837,11 + 810,1 + 837,11 + 810,1 + 837,11 + 837,11 + 810,1 + 837,11 + 810,1 + 837,11 = 9 855,33 грн; за січень - серпень 2022 року 1 072,75 + 972,27 + 1 072,75 + 917,61 + 909,9 + (- 8 305,83 (за рахунок перерахунку, що був проведений в червні 2022 року у розмірі 9 013,11 грн)) + 698,79 + 729,61 = - 1 932,15 грн, а усього нараховано 26384,65 грн. що підлягає поділу на 3 та множенню на 2, оскільки вказані нарахування здійснено позивачем за 3 осіб, в той час як в цей період за адресою надання послуг було зареєстровано 2 особи). Також до стягнення підлягає сума інфляції за період з липня 2018 року по січень 2022 року в розмірі 4 760,34 грн та 3 % річних у розмірі 622,26 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позову з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову та за подачу апеляційної скарги по 1447,13 грн з кожного.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради () заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 22972,36 грн, яка складається з суми основного боргу за період з грудня 2017 року по серпень 2022 року року у розмірі 17589,76 грн, 3 % річних у розмірі 622,26 грн та інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 4 760,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради () судовий збір у розмірі 1447,13 з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О.Макаров

Ж.І. Максюта