Справа № 2/593/394/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2023 р. суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Крамар В. М. ознайомившись з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2023 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява від імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

22 листопада 2023 року ухвалою судді Бережанського районного суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без руху та надано позивачці строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України десять днів з дня вручення ухвали.

Вказану ухвалу прийнято у зв`язку з тим, що: всупереч п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві відсутнє належне (чітке та категоричне) зазначення щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналів письмових доказів, - які зазначено як додатки до позовної заяви.

Окрім цього всупереч вимогам ч.1 ст. 177 ЦПК України позивачка не виконала зобов`язання додати до позовної заяви копії всіх документів, що додаються до неї відповідно до кількості відповідачів, вказана обставина підтверджується актом від 20 листопада 2023 року. Також всупереч абз 2 ч.5 ст. 95 ЦПК України позивачкою не підтверджено відповідність копії письмових доказів оригіналам, які знаходяться у позивачки, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У зв`язку з цим, відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України позивачці в ухвалі зазначено вказані недоліки позовної заяви, спосіб і строк усунення недоліків, а саме: позивачці у позовній заяві слід вказати зазначення щодо наявності у позивачки або іншої (чітко визначеної) особи оригіналів письмових доказів, - копії яких додані до позовної заяви.

Окрім цього позивачці слід додати до позовної заяви копії всіх документів, що додаються до неї для відповідача. Також позивачці слід підтвердити відповідність копій письмових доказів оригіналам, які знаходяться у позивачки, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Ухвалу суду від 22 листопада 2023 року отримано позивачкою 27 листопада 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Виходячи з наведеного, останній день на усунення недоліків наведених в ухвалі суду від 22 листопада 2023 року з врахуванням ч.6 ст. 272 ЦПК України припадає на 07 грудня 2023 року.

28 листопада 2023 року від представника позивачки надійшла заява відповідно до якої останній направляє документи завірені належним чином, до вказаної заяви додано копії всіх документів, що додаються до позовної заяви відповідно до кількості відповідачів, відповідність копії яких оригіналам, підтверджено представником позивачки, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. При цьому до суду не подано позовну заяву в якій міститься зазначення щодо наявності у позивачки або іншої (чітко визначеної) особи оригіналів письмових доказів, - копії яких додані до позовної заяви.

Таким чином, представник позивачки подавши 28 листопада 2023 року заяву усунув лише частину недоліків, зазначених в ухвалі від 22 листопада 2023 року.

Інші заяви/клопотання від сторони позивачки на виконання вимог ухвали від 22 листопада 2023 року до суду, у встановлений строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, не надходили.

Зважаючи на вказане, позивачкою вимоги ухвали від 22 листопада 2023 року у встановлений строк не виконано, оскільки позивачкою не подано до суду позовну заяву в якій міститься зазначення щодо наявності у позивачки або іншої (чітко визначеної) особи оригіналів письмових доказів, - копії яких додані до позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається не поданою і повертається позивачеві.

Ч.7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Виходячи з наведеного, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - слід вважати неподаною та повернути її позивачці. Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Такий висновок, цілком узгоджується з висновком Верховного Суду викладеному у постанові Верховного Суду від 22.09.2019 року по справі № 705/5060/18 (провадження № 61-3331св19), в якій Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав:

«Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 як неподану, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зазначив, що заявник отримав копію ухвали суду .... , однак у наданий судом строк недоліки позовної заяви не усунув. Проте, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Суд нагадує, що національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі "Кунерт проти Польщі", заява N 8981/17, від 04 квітня 2019 року).

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, ОСОБА_1 був поінформований про обов`язок виправити недоліки вказаної заяви, а саме: привести її зміст та форму відповідно до вимог статей 175,177 ЦПК України.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не подав позовну заяву, яка повинна відповідати вимогам статтей 175, 177 ЦПК України, і таким чином, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Таким чином доводи касаційної скарги про те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій перешкоджають та обмежують право позивача на доступ до правосуддя, колегія суддів не бере до уваги з огляду на вищевикладене.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованим.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів.»

Керуючись ч. ч. 3, 6, 7 ст. 185, ст.ст. 354, 355, п.15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - вважати неподаною та повернути її позивачці.

Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: