ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8174/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 78 552,14 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 23 264,36 грн. та 3% річних у розмірі 7 019,95 грн., а також судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі є споживачами вказаних послуг, однак з грудня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та за постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01.09.2023 утворилась заборгованість в розмірі 78 552,14 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 43 449,79 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання - 35 102,35 грн. Позивач просив стягнути зазначену суму боргу разом із інфляційною складовою та 3% річних.

Ухвалою від 26.10.2023 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

13.11.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив із запереченнями на позовну заяву. Посилання позивача на те, що було розміщено повідомлення в газеті «Хрещатик» із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси та те, що проект договору про надання послуг опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради не заслуговує на увагу, так як дане твердження не можливо спростувати чи оцінити, оскільки до матеріалів справи не додано зазначеного доказу для підтвердження вказаної обставини. Позивач лише посилається на норму законодавства, але не надає до суду доказів формування та надсилання цієї квитанції для відповідача. Таким чином не зрозуміло чи взагалі у відповідача виникає обов`язок сплачувати за послуги, які нібито надавалися відповідачеві. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту надання послуг у зазначений період, так як договір між сторонами не укладався. Також було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог по липень 2020 року. У зв`язку із зазначеними обставинами, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу є незаконним та необґрунтованим.

Крім того відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання.

22.11.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, до якого було додано роздруківку з газети «Хрещатик», належним чином завірені копії нарядів на включення/відключення опалення у будинку АДРЕСА_1 за період з жовтня 2015 року по жовтень 2023 року. Щодо строків позовної давності зазначено про те, що починаючи з 12 березня 2020 строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби. У зв`язку з цим було надано деталізовані розрахунки сум заборгованості в межах строку позовної давності з 12.03.2017 по 01.09.2023, та позивач, зменшивши заявлені позовні вимоги просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води в межах позовної давності у розмірі 59 604,88 грн., інфляційну складову боргу - 12 588,94 грн. та 3% річних - 2 684,00 грн.

Заперечень на відповідь на відзив стороною відповідачів до суду надано не було.

Заява відповідача про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання задоволенню не підлягає, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Крім того, заявлений до стягнення розмір заборгованості не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по будинку за адресою АДРЕСА_1 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція».

З Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих / знятих з реєстрації осіб встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають зареєстроване місце проживання за адресою квартира АДРЕСА_1 , а отже є споживачами послуг позивача за вказаною адресою.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону № 1875-VІ від 24.06.2004 р. передбачалось право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідав визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції Закону № 2189-VІІІ від 09.11.2017 р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порядку ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Судом встановлено, що відповідачі з 12.03.2017 по 01.09.2023 не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 59 604,88 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 32 267,37 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання - 27 337,51 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно положень ст. ст. 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідно до п. 18 Правил, п. 9 Договору, оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, початком нарахування 3% річних на заборгованість є наступний день, що слідує за останнім днем строку, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто з 21 числа кожного місяця, а початком застосування індексу інфляції до прострочених платежів є наступний місяць, що йде за місяцем, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, ураховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 12 588,94 грн, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 2 684,00 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України процесуальний строк, що застосовується і у випадках суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату, тощо встановлюється тривалістю в три роки. Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість визначається строком позовної давності.

Позивач звернувся до суду з цим позовом жовтні 2023.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач зменшив заявлені позовні вимоги та просить стягнути заборгованість з відповідачів за період з 12.03.2017 01.09. 2023 року.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України було встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423, від 25.04.2023 № 383).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону та зменшення позивачем заявлених позовних вимог, строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, борг нараховується з 12.03.2017 року.

При визначенні суми боргу, суд бере за основу долучений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством та перевірений судом.

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У спростування вищенаведеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано.

За викладених обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01.09.2023 в розмірі 59 604,88 грн., інфляційну складову боргу - 12 588,94 грн. та 3% річних - 2 684,00 грн., а всього 74 877,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 342,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 342,00 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місце знаходження 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, електронна адреса

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 22.12.2023.