ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3123/21
Провадження № 2/210/55/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 грудня 2023 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської у складі:

головуючої судді Чайкіної О.В.

за участю секретаря Кучевасової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу:

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку спадкування,-

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Описова частина

Зміст первісних позовних вимог

ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернулась до суду з позовом про визнання за її померлим сином ОСОБА_3 право особистої приватної власності на майно квартиру за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її син ОСОБА_3 у 2007 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (надалі Відповідач), у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_5 . Шлюбне життя не склалось, останні мешкали окремо.

Однак перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, син Позивачки придбав спірну квартиру за кошти Позивачки, які остання отримала у кредит у декількох банках, з метою забезпечення сина власним житлом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 син Позивачки ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_6 , Відповідач самовільно переїхала до спірної квартири де наразі і мешкає без реєстрації. Саме тому Позивач звернулась до суду, оскільки рахує, що спірне майно хоча і набуте під час шлюбу її сина з ОСОБА_4 , одна останні разом не мешкали, спільне господарство не вели і кошти на придбання квартири були надані особисто позивачем.

Зміст зустрічних позовних вимог

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом у якому просить суд визнати спірну квартиру АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири та визнати за нею і її донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності по 1/6 частині спірної квартири в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з ОСОБА_6 проживала однією сім`єю, чоловік декілька разів хворів, кошти на лікування витрачала саме вона. Ніхто не допомагав.

Наприкінці 2018 року вона з чоловіком ОСОБА_3 вирішили придбати житло. Перебуваючи в шлюбі, вони відкладали грошові кошти у розмірі 5000 доларів США. Грошові кошти відкладали приблизно з дня народження доньки, оскільки бажали, мати своє житло та щоб вказане житло дісталося в майбутньому нашій донці. З цією метою вони спочатку 27.02.2019 року уклали попередній договір в якому зазначили, що придбаємо квартиру по АДРЕСА_1 , за ціною 170000 гривень (що за курсом НБУ на той час 26,9826 грн. складало 6300 доларів США), про вказану обставину зазначено в попередньому договорі, який додала до первісного позову позивачка. Виконуючи умови попереднього договору вони також передали продавцю 50 000 гривень.

06 квітня 2019 року відповідно до Договору купівлі-продажу ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2 . Договір купівлі продажу був посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В.. Квартира оформлена на чоловіка ОСОБА_8 .

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що розрахуватись за квартиру її допомогли мати та брат. А мати чоловіка позивач за первісним позовом надала кошти на ремонт, які з часом були повернуті.

Доводи сторін

Первісний позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду підтримала свій позов. Зазначила, що ані її син ОСОБА_9 , ані її невістка ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом) не працювали. Позивач зазначила, що вона оформила кредит, зняла кошти та відправила водієм маршрутки у Кривий Ріг. Кошти взяла в кредит для того, щоб купити сину квартиру, адже у неї народилася онука. Крім того, вона постійно утримувала сина та відповідачку, свою онуку. Перераховувала їм кошти, передавала їжу. Батьки відповідачки не приймали участі у придбані спірної квартири. Після смерті сина, відповідач перешкоджає спілкуватися з онукою, хоча раніше онука часто приїздила до неї і проживала.

Представник позивача - адвокат Задерецький В.А. позов підтримав, прочив визнати спірне майно особистою приватною власністю померлого ОСОБА_3 та відхилити зустрічний позов.

Крім того, первісний Позивач та її адвокат скерували відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначили, що шлюбні стосунки між її померлим сином та ОСОБА_10 були фактично припинені, остання покинула її сина хворого на цироз печінки та свою неповнолітню доньку. Відповідач за первісним позовом не приймала участі у придбанні спірної квартири, квартира була придбана за особисті кошти первісного позивача ОСОБА_1 . Гроші остання переказувала своєму померлому сину на банківську карту на підтвердження чого надає для суду квитанції про переказ на загальну суму 60 580 гривень. Крім того первісний позивач стверджує, що віддала своєму сину кредитну картку, з якої останній знімав кошти на загальну суму 45 000 гривень для оплати вартості квартири.

Допитана в судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, вона хоче, щоб квартира залишилась дитині. З 2007 по 2020 рік вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . До його смерті у них народилась донька, проживала з ними весь час, з квітня 2019 до смерті чоловіка вони проживали по АДРЕСА_1 , дана квартира була придбана нею і чоловіком, у нотаріуса оформили дану квартиру. Вона ОСОБА_2 підписала документи, що дана квартира є їхньою з чоловіком спільною сумісною власністю, чоловік проти цього не заперечував. Квартира була придбана за їх спільні з ним кошти. Потім вже на ремонт квартири ним свекруха давала кошти. Чоловік працював не офіційно, хворів, у нього були приступи епілепсії через вживання алкоголю, висновок про смерть був таким же. Про лікування ОСОБА_11 знали всі окрім його матері, на час його смерті вони разом вже не проживали через сварки, за півроку до смерті вони перестали проживати разом, спочатку донька проживала з ним, потім вона попросилась жити зі мною, тому що батько пити не перестав. Спір виник коли сестра ОСОБА_12 подзвонила її доньці і запитала де лежать документи ОСОБА_11 і забрала їх разом з усіма документами. Через відсутність всіх документів вона не змогла оформити дитині соціальну допомогу по втраті годувальника. Розписки свекрусі вони ніякі не писали, коли вона ним давала кошти. На карту свекрухи, яка була у ОСОБА_11 вони кожного місяця клали гроші. Карта пропала разом з усіма документами, квитанції теж усі пропали, бо всі документи, які лежали у одній папці забрала ОСОБА_13 . Зараз її донька проживає з нею, з бабусею первісним позивачем донька ніколи не проживала. ОСОБА_2 працювала поваром, потім пішла працювати на завод. Наголошує, що наркотичні засоби не вживає. ОСОБА_14 , на ремонт квартири дала 100 000 гривень, коли саме Відповідач не пригадує, ремонт не зробили, оскільки гроші втратили на лікування чоловіка.

Представник зустрічного позивача - адвокат Примаков К.О. підтримав зустрічний позов, з мотивів, викладених у позові, та відхилити первісний позов.

За клопотанням сторін судом допитано свідків.

Представник третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначила, що якщо суд задовольнить первісний позов, то дитина буде мати 1/3 квартири, якщо суд задовольнить зустрічний позов 1/6. Виходячи з інтересів дитини, служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної ради підтримує первісний позов.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що вона доводить донькою первісного позивача і є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 . Дружина її померлого брата Відповідач за первісним позовом, хоче забрати собі квартиру, яка була придбана за кошти її матері ОСОБА_1 . Її померлий брат працював не офіційно, невістка ніколи не працювала. Увесь час померлому брату допомагала фінансово мама, вона оформила на себе кредит і купила брату з дружиною квартиру. Брату потрібен був догляд, дієта через стан здоров`я, його дружина хоч і пила, гуляла ночами, проте їсти готувала. ОСОБА_2 влаштували на роботу, вона почала не погано заробляти і почала пропадати, гуляла, вживала наркотики. Через сварки з дружиною брат запив,серце не витримало і він помер. Брат повідомляв свідку, що мама в`язала на себе кредит на квартиру, але він буде старатись виплачувати даний кредит, а мама буде допомагати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що йому відомо, що по АДРЕСА_3 проживав померлий ОСОБА_11 , гроші на придбання квартири давала йому його мати, яка ще досі виплачує кредит. На той час не працював ні ОСОБА_11 ні ОСОБА_18 . До смерті ОСОБА_11 дитина проживала з ним по ОСОБА_19 приблизно рік. Вадиму свідок пересилав часто гроші на проживання і іноді привозив особисто, це були кошти його мами, суми були по 5-6 тисяч гривень, це було дуже часто протягом 3-4 років. Крім грошей мати передавала ще і продукти. Про те, що свідок пересилав гроші саме на карту ОСОБА_11 сказати не може.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, що доводиться мамою ОСОБА_21 - відповідача за первісним позовом. Пояснює, що вони зі свахою ОСОБА_22 , дали дітям на придбання квартири гроші, вона особисто дала 60 000 гривень, скільки дала сваха свідку не відомо. Діти ( ОСОБА_18 і ОСОБА_11 ) придбали квартиру. Донька ОСОБА_18 працювала на той час на заводі, перед цим працювала поваром, ОСОБА_11 працював, приймав металобрухт. Знає, що всі документи пропали, її донька не може оформити на дитину соціальні виплати. На квартирі зараз борг 20 000 гривень, оскільки ОСОБА_18 не може ніякі рахунки отримати на квартиру.

На додаткові питання сторін, свідок ОСОБА_20 пояснила, що спочатку вона дала на придбання квартири дітям 2 000 доларів, приблизно років 5 тому, потім 30 000 гривень дав її чоловік у квітні перед покупкою квартири, після купівлі квартири вони перевели свасі на карту 30 000 гривень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала, що доводиться первісному позивачу ОСОБА_24 колегою. Свідку відомо, що ОСОБА_25 брала кредит у банку ОСОБА_26 для того, що купити синові квартиру на ОСОБА_27 . ОСОБА_25 отримує заробітню плату приблизно у розмірі 10 000 гривень. Окрім коштів, ще допомагала сину і невістці харчами та одягом, онука добре ставиться до бабусі. Після смерті сина почалися з`ясування відносин з приводу придбаної квартири. Невістка мешкала з наркоманами. Загалом ОСОБА_18 і ОСОБА_11 разом прожили 15 років на орендованих квартирах. Після похорон невістка більше не приїжджала, а до цього їздила часто. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 показала, що з первісним позивачем ОСОБА_22 вона товаришує. Свідку відомо, що ОСОБА_25 взяла кредит у 2019 році та кожного місяця за нього сплачує. Сина ОСОБА_11 бачила, як він приїжджав до ОСОБА_25 з донькою. Свідку також відомо, що ОСОБА_11 хворів.

На додаткові запитання свідок пояснила, щро їй не відомо хто купив квартиру ОСОБА_11 чи його матір.

Судом витребувано за клопотанням сторін докази.

Сторонам у справі та їх представникам надано можливість надати письмові пояснення в дебатах, сторони у судове засідання не з"явились, будучи належним чином повідомлені, додаткових пояснень суду не надали.

Від представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - адвоката Примакова К.О. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Сторона позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом належним чином повідомлена, в судове засідання не з"явилась. Однак, враховуючи, що судом заслухано доводи та міркування усіх учасників та сторін, витребувано докази, у тому числі й додаткові, судом досліджено усі докази , сторонам надався час для підготовки до судових дебат, неявка учасників не перешкоджає ухваленню судового рішення, оскільки всі обставини з"ясовано за участі сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Первісний позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 мала сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпр), серії НОМЕР_1 (а.с. 5, 6, 7).

Син позивачки ОСОБА_3 21 квітня 2007 року зареєстрував шлюб у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Кривоірзького міського управління юстиції Дніпропетровської області з ОСОБА_29 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №152 (Т.1 а.с.8).

Прізвище дружини після реєстрації шлюбу: « ОСОБА_30 ».

У подружжя ОСОБА_31 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_32 , що встановлено з свідоцтва про народження виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.9).

В матеріалах справи міститься заява №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту у якому міститься інформація про споживчий кредит (Т.1 а.с.10,11).

Зокрема з вказаних вище документів можна встановити, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 23 лютого 2019 року отримала споживчий кредит у вигляді готівки розміром 100 000 гривень (Т.1 а.с. 10,11).

Відповідно до Довідки від 21.10.2020 року за вихідним № KR-50/4/170 станом на 21.10.2020 заборгованість по кредиту, процентам та комісії за надання пакету послуг по видачі кредиту за ОСОБА_1 відсутня. Кредитні зобов`язання виконані (а.с.16).

27 лютого 2019 року ОСОБА_3 уклав попередній договір про укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна і отримання завдатку з продавцем ОСОБА_33 про заключення в майбутньому договір купівлі-продажу на належне продавцю нерухоме майно 2-х кімнатна кватира, за адресою АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.12).

Відповідно до умов договору ціна відчужуваного нерухомого майна становить 170 000 гривень.

Для гарантії виконання Основного договору й підтвердження даної угоди Покупець ОСОБА_3 передає Продавцеві ОСОБА_34 в момент підписання даного договору грошову суму (завдаток) у розмірі 50 000 гривень, що за курсом НБУ на момент підписання становить 1850 доларів США.

Відповідно до нотаріально посвідченої письмової заяви ОСОБА_4 06 квітня 2019 року надала згоду на укладання договору купівлі-продажу її чоловіком ОСОБА_3 ,квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.52).

Також в матеріалах справи міститься основний договір, це Договір купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2019 року відповідно до якого ОСОБА_35 , далі іменована як «Продавець» та з другої сторони ОСОБА_3 , дружина якого ОСОБА_2 , надала заяву (згоду), справжність підпису на якій засвідчено у Третій державній криворізькій нотаріальній конторі 06 квітня 2019 року за реєстром № 2-609, на набуття квартири, яка в подальшому буде спільною сумісною власністю, далі іменований «Покупець», діючий добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють складений ними правочин, уклали цей договір про таке: Продавець передає майно у власність Покупця. А Покупець сплачує за нього обговорену грошову суму та приймає нерухоме майно.

Ціла квартира, яка відчужується за даним договором, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2 договору купівлі продажу, ціна спірної квартири становила 135 000 гривень (Т.1 а.с.13 зворот).

Суду також представлені копії квитанцій, з яких встановлено, що ОСОБА_1 у 2019 та 2020 роках кожного місяця переказувала своєму синові ОСОБА_3 кошти (Т.1 а.с.90-95).

Суду також представлені виписки із медичної картки та з історії хвороб хворого ОСОБА_3 , які підтверджують покази свідків, що останній зловживав алкоголем та хворів (Т.1 а.с.96,97).

Письмовими матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працює продавцем в продуктовому магазині « ІНФОРМАЦІЯ_8 » із 02.12.2015 року, відповідно до наказу директора магазину від 01.12 .2015 року, що встановлено з Довідки № 1 від 20 жовтня 2020 року виданої за підписом ФОП ОСОБА_36 (Т.1 а.с.17).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13.10.2020 складено актовий запис про смерть № 1526, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.10.2020 (Т.1 а.с. 7)

З дослідженої спадкової справи № 103/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 розпочатої 29 жовтня 2020 року встановлено, що 29 жовтня 2020 року до нотаріуса звернулась дружина померлого ОСОБА_2 із заявою про право на спадщину, як спадкоємець першої черги (Т.1 а.с.111).

03 листопада 2020 року з аналогічною заявою звернулась матір померлого ОСОБА_1 (Т.1 а.с.123).

Відповідно до Довідки № 471/0315/09 від 04 березня 2021 року ОСОБА_3 на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за вказаною адресою була також зареєстрована ОСОБА_1 1956 р.н. (Т.1 а.с.127).

Із витребуваної судом виписки за договором № б/н за період 01.01.2017-31.12.2019 встановлено, що ОСОБА_1 користувалась банківською картою НОМЕР_2 здійснювала, як заняття коштів так і погашення кредиту і зокрема вчинила два перекази на ім`я свого сина ОСОБА_6 08 квітня 2019 року у сумі 17 500 гривень та 27 березня 2019 року у сумі 28 040 гривень (а.с. 23-38).

Мотиви суду та застосовані судом норми права

Даний позов виник із сімейних правовідносин та спадкування.

За змістом статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Принцип ефективності закріплений і у чинному ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Щодо вимог за первісним позовом:

Звертаючись до суду із первісним позовом про визнання спадкового майна особистою власністю спадкодавця, позивач ОСОБА_1 зазначала, що даний позов спрямований на захист її майнових прав, оскільки фактично саме за її кошти була придбана спірна квартира, а відповідачка ОСОБА_2 не приймала участі у придбані квартири, тому спадкове майно у вигляді спірної квартири не може вважатися спільним майном подружжя.

Суд не може погодитись із такими твердженнями первісного позивача та її представника адвоката Задерецького В.А. з таких мотивів.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас положення статті 57 СК України передбачають випадки, у яких майно, набуте за час шлюбу, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої указаної статті).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 29 січня 2020 року у справі № 463/5183/17-ц (провадження № 61-19271св19), та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

За життя син первісного позивача, чоловік зустрічного відповідача ОСОБА_3 не звертався до суду із вимогами про поділ майна подружжя чи про визнання майна, придбаного за час шлюбу, особистою приватною власністю.

Положеннями статей 12161218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З аналізу указаних норм можна дійти висновку, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим чи визнання майна особистою приватною власністю померлого не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Схожий за змістом правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18), від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-8710св20), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).

Правовідносини щодо визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, після його смерті, є подібними правовідносинам щодо поділу майна подружжя після смерті одного з подружжя, практика з розгляду яких є сталою (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18), від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-8710св20), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), а тому безпідставними є доводи касаційної скарги щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання майна особистою приватною власністю померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не відповідають визначеному статтею 16 ЦК України способу захисту та є неефективними.

Позивачка за первісним позовом не позбавлена права на захист спадкових прав шляхом подання позову про визнання за нею права власності у порядку спадкування на належне спадкодавцю майно.

Щодо вимог за зустрічним позовом:

Як вже зазначалось судом, за статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна.

Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної подружжя на майно, підлягає встановленню не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, тобто, встановленню підлягає джерело коштів, за які було придбано майно.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з відомостей про доходи відносно померлого ОСОБА_3 - останній доходів не отримував, щодо позивачки за зустрічним позовом - остання отримала дохід за 1,5 місяця роботи у 2019 році (Т.2, а.с. 19-21).

Отже, вбачається, що ані позивач за зустрічним позовом ані її чоловік, син відповідача за первісним позовом (спадкодавець) власних офіційних доходів не мали.

З виписок по картковому рахунку зустрічного відповідача та спадкодавця вбачається, що ОСОБА_3 дійсно отримував кошти від своєї матері (Т.1. а.с. 90-95; Т.2., а.с. 23-38).

Про те, що квартира придбана саме за особисті кошти ОСОБА_1 - зустрічного відповідача, матеріали справи не містять.

Кредитний договір, який долучений до матеріалів справи, дійсно підтверджує отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на суму 100000,00 грн. (Т.1, а.с. 11), проте, враховуючи що кошти були видані готівкою (Т.1, а.с. 87-89), відслідкувати їх подальший рух не є можливим.

Показання свідків в тій частині, що ОСОБА_1 передавала кошти сину для придбання квартири не є належним доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні розписки про факт передання та отримання грошових коштів.

В той же час, як встановлено судом, подружжя ОСОБА_31 не мало власних доходів, та з пояснень свідків вбачається, що вони жили на кошти, що їм надавали їхні батьки.

Також суд враховує, що при укладанні договору купівлі продажу спірної квартири, нотаріусом отримано нотаріальну згоду від ОСОБА_2 що квартира набувається у спільну сумісну власність (Т. 1 а.с. 47-48)

Встановивши, що спірна квартира набута під час шлюбу у 2019 році, а також те, що відповідач ОСОБА_2 факту спільності майна не заперечує, суд дійшов висновку, що зазначена спірна квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках, тому після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частину спірної квартири.

Суд вже зазначав, що визначення судом права особистої приватної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Судом встановлено, що відповідачем у справі ОСОБА_37 та її чоловіком ОСОБА_3 під час шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2019 р. за реєстром № 2-609

Відповідно до нотаріально посвідченої письмової заяви ОСОБА_4 06 квітня 2019 року надала згоду на укладання договору купівлі-продажу її чоловіком ОСОБА_3 (Т.1. .

Первісний позивач наполягає, що спірна квартира придбана за її особисті кошти, які вона отримала в кредит, заперечуючи при цьому будь яких витрат зі сторони Відповідача ОСОБА_2 .

Разом з тим, банківські виписки, які представлені суду як доказ того, що первісний позивач ОСОБА_1 укладала кредитні договори з метою купівлі спірної квартири, суд не може прийняти до уваги, оскільки отримані ОСОБА_1 кредитні кошти не мали цільового призначення, як наприклад придбання нерухомості.

Сам по собі факт того, що первісний позивач ОСОБА_1 самостійно, власні кошти передавала сину ОСОБА_3 не є беззаперечним доказом того, що подружжя ОСОБА_31 не мали власних коштів для придбання нерухомості, крім того матеріали надані нотаріусом свідчать що спірна квартира придбана за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому суд враховує положення ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які спростовують доводи Відповідача про те, що Позивач перебувала в декретній відпустці.

Таким чином, оскільки стороною первісного позивача не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте подружжям ОСОБА_31 в період шлюбу, підстави для визнання спірного майна особистою власністю не вбачається.

Висновки суду

Суд, давши оцінку наданим сторонами доказам, дійшов висновку, що спірна квартира була придбана у період шлюбу, стороною позивача не беззаперечних доказів, що свої кредитні кошти вона спрямовувала на придбання спірної квартири, а тому, суд приходить до висновку, що джерелом набуття квартири є, в тому числі, і спільні сумісні кошти подружжя.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява позивача, про те, що квартира набувається за спільні кошти подружжя та у спільну власність.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 є об"єктом спільного майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_38 .

Отже після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді частини квартира АДРЕСА_2 .

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса звернулась, як мати померлого так і дружина із заявами про прийняття спадщини. Також у своїй заяві дружина померлого ОСОБА_2 повідомила нотаріуса про наявність ще одного спадкоємця першої черги, донька померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи наведені положення закону, сторони відносяться до першої черги спадкоємців, а тому відповідно спадкують спірне нерухоме майно, як раніше було встановлено судом, що складається із 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 у рівних частках.

За таких фактичних обставин, первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягає.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку спадкування слід задовольнити частково, визнавши спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнавши частки подружжя рівними.

Відповідно, в порядку спадкування 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., яка належала ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід поділити у рівних частках, а саме по 1/6 за ОСОБА_2 , за малолітньою ОСОБА_7 , ОСОБА_1 .

Підстав від відступу засад рівності часток не встановлено.

Щодо судових витрат

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку спадкування залишити без задоволення

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м..

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.. в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.. в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 судові витрати у розмірі 1041,00 (одна тисяча сорок одна гривня) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2023 року.

Відомості про учасників справи:

Відповідач та первісним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_7 ;

Третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, 50069, м. Кривий Ріг, пр. Миру, 42.

Суддя: О. В. Чайкіна