Справа № 944/779/23
Провадження №2/944/699/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.

за участю секретаря судових засідань Корабель С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло», в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 24 лютого 2022 року до 22 листопада 2022 року в розмір 292036,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 03 квітня 2017 року він був прийнятий на роботу на посаду заступника директора ДП «Санаторно-лікувальний центр «Шкло». 27 липня 2021 року наказом директора підприємства його було звільнено із займаної посади за угодою сторін. На момент звільнення із займаної посади у ДП «Санаторно-лікувальний центр «Шкло» перед ним виникла заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 147003,00 грн. У зв`язку з тим, що заборгованість із заробітної плати у день звільнення не була погашена, він звернувся до суду із заявою про стягнення цієї заборгованості і судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року було стягнуто з ДП «Санаторно-лікувальний центр «Шкло» на його користь заборгованість із сплати заробітної плати в розмірі 147003,02 грн. Також судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 15 липня 2022 року було стягнуто з ДП «Санаторно-лікувальний центр «Шкло» на його користь середній заробіток за час затримки у розрахунку за період із 28 липня 2021 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 229233,14 грн. Судовий наказ від 10 грудня 2021 року у справі № 944/6854/21 про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати у розмірі 147003,02 грн було пред`явлено до примусового виконання і 23 листопада 2022 року за результатами примусового виконання даного судового наказу з ДП «Санаторно-лікувальний центр «Шкло» було остаточно стягнуто на його користь заборгованість із заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органом належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року до 22 листопада 2022 року становить 292036,74 грн.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2023 року у даній справі відкрито спрощене провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області ввід 22 березня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

28 березня 2023 представник відповідача ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач не визнає в повному обсязі, вважає їх протиправними та необґрунтованими, а також такими, що засновані на неправильному трактуванні і застосуванні закону.

Так, відповідач визнає той факт, що позивач працював на посаді заступника директора ДП «СКЛЦ «Шкло» та був звільнений із займаної посади 27 липня 2021 року за угодою сторін, а також, що на час звільнення йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 147003,02 грн. На підставі судового наказу Яворівського районного суду Львівської області дана заборгованість була стягнута в примусовому порядку 23 листопада 2022 року. Після постановлення судом судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати, позивач вже звертався до суду в порядку ст. 117 КЗпП з вимогою про стягнення середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату і судовим наказом такий середній заробіток був стягнений в розмірі 229233,14 грн. Даний судовий наказ набув чинності та перебуває на виконанні. Частина 2 ст. 117 КЗпП, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку винесення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосованою у даній справі, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку заборгованості, на відміну від ч. 1 ст. 117 КЗпП. Таким чином, немає обґрунтованої підстави стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Позивач на власний розсуд розпорядився своїм правом на отримання від відповідача відшкодування у вигляді середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату, звертівшись до суду з відповідною заявою, надавши відповідний розрахунок та отримавши судовий наказ від 15 липня 2022 року. При цьому, ухвалюючи вказаний судовий наказ, суд вийшов за межі шестимісячного періоду, встановленого ст. 117 КЗпП, який розпочався з 21 липня 2021 року та закінчився 21 січня 2022 року, відповідно, безпідставно стягнув з підприємства завищений розмір середнього заробітку. Також розрахунок середньоденної заробітної плати в сумі 1570,09 грн, як і розрахунок середнього заробітку за час затримки заробітної плати в розмірі 292036,74 грн, наведений позивачем, розрахований ним неправильно, оскільки середня заробітна плата обчислена ним із суми заробітної плати, яка включає компенсацію невикористаних відпусток, а тому такий розрахунок суперечить «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, та істотно завищує реальний розмір середнього заробітку. Правильним, на думку відповідача, є розрахунок середнього заробітку, розрахований за останні два місяці роботи позивача, які передували звільненню, і величина якого складає 727,93 грн. Крім того, працюючи на керівних посадах в ДП СКЛЦ «Шкло» тривалий час, ОСОБА_1 був докладно обізнаний із специфікою роботи закладу і труднощами у веденні господарської діяльності в умовах карантинних обмежень та правового режиму воєнного стану, що негативно вплинуло на нормальне функціонування закладу та призвело до різкого зменшення доходів. Також позивачу було відомо про те, що на момент припинення виконання обов`язків директора підприємства, заборгованість перед трудовим колективом з виплат заборгованості склала більше одного мільйона гривень і така не погашена в повному обсязі до сьогоднішнього дня. На думку відповідача, позивач зловживає своїм правом на доступ до правосуддя, а його вимоги не засновані на принципах пропорційності та розумності, оскільки задоволення таких вимог ще більше ускладнить ситуацію з виплати заробітної плати працівникам закладу, заборгованість з виплат якої виникла ще за часів керівництва закладом ОСОБА_1 . Оскільки покладання на підприємство обов`язку виплатити середній заробіток у великому розмірі є по суті втручання у мирне володіння майном, тому для забезпечення дотримання справедливого балансу між інтересами ДП СКЛЦ «Шкло» та ОСОБА_1 , слід всебічно оцінити дії позивача, які могли призвести до виникнення заборгованості із виплати йому заробітної плати і, як наслідок, створити передумови для виплати середнього заробітку за час затримки. Крім того, позивач не звертався із заявою та розрахунком про виплату йому середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, що унеможливило відповідачу оцінити розмір заявленого працівником відшкодування, визначитись з його обґрунтованістю та можливістю врегулювати відносини в безспірному порядку. Тому на підставі наведених ним підстав вважає, що в позові слід відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Копитчак Є.І. в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Також в цій заяві представник позивача зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заяву визнає, що не виплатив позивачу заробітну плату при звільненні 27 липня 2021 року та виплатив заборгованості із заробітної плати лише 23 листопада 2022 року. Таким чином, неоспорюваний відповідачем період затримки виплати позивачу заробітної плати при звільненні становить з 27 липня 2021 року до 23 листопада 2022 року. За період затримки виплати заробітної плати із 28 липня 2021 року до 23 лютого 2022 року Яворівським районним судом Львівської області у справі № 944/2909/22 вже винесено рішення (наказ) про середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Станом на 16 червня 2023 року вказана заборгованість відповідачем не виплачена та перебуває на примусовому виконанні. Однак повний період затримки виплати заробітної плати при звільненні позивача є значно більшим, ніж той, по якому вже винесено рішення суду. І саме за решту періоду з 24 лютого 2022 року до 23 листопада 2022 року заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку. Щодо заявленого розміру середнього заробітку, то такий, на думку позивача, є справедливим та нарахованим згідно з діючими нормами законодавства.

Представник відповідача ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» в судове засідання не з`явився, про час та розгляд справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим розглянути і вирішити справу за відсутності сторін та їх представників, на підставі наявних доказів.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки у судове засідання 20 червня 2022 року не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення відповідності до положень ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України є дата складення повного судового рішення 26 червня 2023 року.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Суд встановив та не оспорюється сторонами, позивач ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора ДП «Санаторно-курортно лікувальний центр «Шкло».

Наказом Державної судової адміністрації № 207/к від 05 липня 2021 року ОСОБА_1 з 05 липня 2021 року було увільнено від виконання обов`язків директора ДП «Санаторно-лікувальний центр «Шкло».

Відповідно до наказу ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» № 95 від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Також даним наказом зобов`язано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 99 календарних днів відпустки за період роботи з 04 квітня 2018 року до 27 липня 2021 року.

Згідно з довідкою про доходи № 25 від 30 серпня 2021 року заборгованість ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» із заробітної плати перед ОСОБА_1 станом на 30 серпня 2021 року становила 147003,02 грн.

Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року у справі № 944/6854/21 було стягнуто з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з січня 2020 року до липня 2021 року в розмірі 147003,02 грн.

Даний судовий наказ набрав законної сили і його було звернуто до примусового виконання.

Постановою головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пікули О.Б. від 29 листопада 2022 року виконавче провадження № з виконання даного судового наказу було закінчено у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 15 липня 2022 року у справі № 944/2909/22 було стягнуто з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у розрахунку виплати заробітної плати за період з 05 серпня 2021 року до 23 лютого 2023 року в розмірі 229233,00 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення ОСОБА_1 ) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України (в цій же редакції) було встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц дійшла висновку, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

В контексті справи, що розглядається, суд зазначає таке.

Як описано вище, щодо невиплати ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» ОСОБА_1 заробітної плати за період з січня 2020 року до липня 2021 року в розмірі 147003,02 грн існував спір, який був вирішений наказом Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року у справі № 944/6854/21, яким було стягнуто з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на користь ОСОБА_1 дану заборгованість.

Даний судовий наказ був пред`явлений до примусового виконання і фактично виконаний 22 листопада 2022 року.

Також в зв`язку із несвоєчасною виплатою ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат при звільненні, ОСОБА_1 звертався до суду із завою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» середнього заробітку за час затримки у розрахунку виплати заробітної плати за період з 05 серпня 2021 року до 23 лютого 2023 року і судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 15 липня 2022 року у справі № 944/2909/22 було стягнуто з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на користь ОСОБА_1 такий середній заробіток в розмірі 229233,00 грн.

Отже, за час затримки виплати належних йому при звільненні сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, на користь ОСОБА_1 зазначеним вище судовим наказом на підставі ст. 117 КЗпП України було стягнуто з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» середній заробіток в розмірі 229233,00 грн.

Стягнута зазначеним вище судовим наказом сума такого середнього заробітку в розмірі 229233,00 грн, на думку суду, є цілком достатньою компенсацією за порушення його права на отримання повного розрахунку при звільненні, оскільки суттєво, більш ніж в півтора рази, перевищує розмір заборгованості із невиплаченої йому відповідачем заробітної плати в день звільнення в розмірі 147003,02 грн.

А тому суд дійшов висновку, що стягнення з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» за те ж допущене ним порушення суми пред`явленого ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмір 292036,00 грн, буде несправедливим, непропорційним і таким, що суперечитиме принципу справедливості, обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Також суд при вирішенні справи враховує практику Верховного Суду в аналогічних спорах, викладену, зокрема, у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 201/8085/21 та від 26 квітня 2023 року у справі № 201/8083/21, в яких суд касаційної інстанції визнав справедливим і пропорційним визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у розмірі 10% від стягнутої суми вихідної допомоги.

Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 363/3659/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21, від 15 березня 2023 року у справі № 201/8085/21.

Таким чином, з огляду на очевидну неспівмірність заявленої позивачем суми середнього заробітку (292036,00 грн) сумі невиплаченої йому при звільненні заробітної плати (147003,02 грн), стягнення судовим наказом, який набрав законної сили, з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 229233,00 грн, який більш ніж в півтора рази, перевищує розмір заборгованості із невиплаченої йому заробітної плати, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, не відповідають критеріям справедливості і пропорційності, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача про те, що він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення з роботи, і до дня фактичного розрахунку.

Однак і заява про видачу судового наказу, на підстав якої був винесеннй зазначений вище судовий наказ Яворівського районного суду Львівської області від 15 липня 2022 року у справі № 944/2909/22, і позовна заява, яка розглядається судом, були пред`явлені ОСОБА_1 з одних підстав і стосуються одних і тих же правовідносин з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло», тому дана обставина (подання позивачем двох окремих заяв до суду за різні періоди прострочення виплати заробітної плати при звільненні), не впливає на обсяг відповідальності відповідача у спірному випадку.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, про те, що наведений позивачем розрахунок середньоденної заробітної плати в сумі 1570,09 грн і, відповідно, розрахунок середнього заробітку за час затримки заробітної плати в розмірі 292036,74 грн, розрахований ним неправильно та суперечить «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, а саме всупереч вимогам п. 2 розділу ІІ та пп. «б» п. 4 розділу ІІІ цього Порядку при обчисленні середньоденної заробітної плати ним враховано заробітну плату за червень і липень 2021 року, а не виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (у спірному випадку два місяці перед звільненням ОСОБА_1 з роботи, якими є травень і червень 2021 року), а також враховано компенсацію за невикористану відпустку.

Враховуючи наведені вище обставини, норми законодавства і практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Також у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2672,30 грн згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76- 81, 82, 89, 141, 178, 264-265, 268, 274-279 ЦПК України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 червня 2023 року.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Державне підприємство «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло», , адреса місцезнаходження: Львівська область, Яворівський район, смт Шкло, вул. Курортна, 1.

Суддя Д.Б.Поворозник