Справа № 686/4896/23
Провадження № 2/686/2601/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.

при секретарі Цибульській Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорами позики,

встановив:

22 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачівна його користь заборгованість за договорами позики в сумі 6 765 559,34 грн., що становить на день звернення до суду 168 717,20 доларів США, що включає в себе: 4 637 012,60 грн. основного боргу, 803 622,43 грн. штрафні санкції, 1 324 924,32 грн. 4 % щомісячних за користування грошовими коштами та судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 09.06.2021 року між позивачем і ОСОБА_4 було укладено два договори позики від 09.06.2021 року.

Проте, відповідач ОСОБА_4 умови договорів не виконав та не повернув грошові кошти у строк відповідно до умов двух договорів позики.

Щодо договору позики № 1, по якому строк виконання грошового зобов`язання до 31 грудня 2021 року.

09 червня 2021 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено Договір позики. Підпунктом 2. Договору передбачено, «на момент укладання цього договору грошові кошти в сумі один мільйон сімсот сорок сім тисяч (1747000) гривень, 00 копійок, що дорівнює шістдесят чотири тисячі триста (64300) доларів США гр. ОСОБА_1 передав гр. ОСОБА_4 в повному обсязі». Згідно підпункту 3. Договору, «Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику (грошову суму у визначеному розмірі) у строк до «31» грудня 2021 року». У відповідності до підпункту 4. Договору, «В разі неповернення коштів до «31» грудня 2021 року Позичальник сплачує відсотки в розмірі 4% на місяць, які нараховуються на залишок неповернутої позики щомісяця 09 (дев`ятого) числа і додаються до суми позики. Підпунктом 7. Договору зазначено «В разі, коли Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику згідно з визначеним у п. З цього договору строку, у тому числі при порушенні умов повернення позики частинами згідно цього ж пункту Договору, Позикодавець вправі пред`явити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

Отже, у відповідності до акту розрахунку № 1 по першому договору позики строк якого до 31 грудня 2021 року, станом на 13.02.2023 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 утворилась загальна заборгованість основного боргу, який складає 64 300,00 доларів США, що на момент пред`явлення позову, основного боргу за офіційним курсом НБУ дорівнює - 2 373 884,64 гривень, а також штрафні санкції, які утворились за прострочення договорів позики:758 979,91 (штрафні санкції), 1 234 399,21 (відсотки 4% щомісячно за користування грошовими коштами).

Щодо договору позики № 2, строк виконання грошового зобов`язання по якому до 31 грудня 2022 року, то 09 червня 2021 року між позивачем тавідповідачем ОСОБА_4 укладено Договір позики. Підпунктом 2. Договору передбачено, «на момент укладання цього договору грошові кошти в сумі один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч (1668000) гривень, 00 копійок, що дорівнює шістдесят одна тисяча чотириста (61400) доларів США гр. ОСОБА_1 передав гр. ОСОБА_4 в повному обсязі». Згідно підпункту 3. Договору, «Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику (грошову суму у визначеному розмірі) у строк до «31» грудня 2022 року». У відповідності до підпункту 4. Договору, «В разі неповернення коштів до «31» грудня 2022 року Позичальник сплачує відсотки в розмірі 4% на місяць, які нараховуються на залишок неповернутої позики щомісяця - 09(дев`ятого) числа і додаються до суми позики. Підпунктом 7. Договору зазначено «В разі, коли Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику згідно з визначеним у п. З цього договору строку, у тому числі при порушенні умов повернення позики частинами згідно цього ж пункту Договору, Позикодавець вправі предявити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

У відповідності до акту розрахунку № 2 по другому договору позики строк якого до 31 грудня 2022 року, станом на 13.02.2023 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 утворилась загальназаборгованість основного боргу, який складає 61 400,00 доларів США, що на момент пред`явлення позову, основного боргу за офіційним курсом НБУ дорівнює - 2 263 127,96 гривень, а також штрафні санкції, які утворились за прострочення договорів позики:44 642,52 (штрафні санкції), 90 525,11 (відсотки 4% щомісячно за користування грошовими коштами).

Заборгованість разом за два договори позики з штрафними санкціями дорівнює 6765559,34 гривень, що становить на день подання позову 168 940.62 доларів США.

Позивач направив відповідачам вимоги щодо погашення боргу (Претензії від 21.11.2022 року, 21.11.2022 року, 30.11.2022 року, 30.11.2022 року, за першим договором позики та від 10.01.2023 року, 10.01.2023 року, 10.01.2023 року, 10.01.2023 року до другого договору позики), проте на час звернення до суду з позовною заявою Відповідачі свого зобов`язання по договорам позики не виконали та борг сплачено не було.

Також, щодо вимог до співвідповідача ОСОБА_5 , то позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_4 одружений з ОСОБА_5 , набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

А оскільки умови двох договорів позики від 09.06.2021 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем-1 не передбачають, що даний договір укладається Відповідачем-1 не в інтересах сім`ї, на час укладення договору Відповідач-1 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , тому зобов`язання з повернення суми позики та процентів за користування коштами є солідарними для обох відповідачів.

Також, позивач вказує на той факт, що зобов`язання відповідачів існують саме в доларах США, а не в гривневому еквіваленті.

Тому, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно кошти відповідно до розрахунку, який долучений до матеріалів справи, та судові витрати.

Ухвалою судді від 07 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання.

02 травня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що перша сторінка договору змінена, на оригінальній сторінці договору наявний підпис Відповідача, в дійсності кошти брались для спільної діяльності і не в таких розмірах, як зазначає Позивач, обовязок сплати відсотків в оригінальному договорі - відсутній.Зазначене підтверджується оригіналом договорів, на який посилається позивач.

Також, в договорі позики на суму 1747000 гривень від 09.06.2021 року, зазначено що вказана сума дорівнює 64300 доларів США.В договорі позики на суму 1668000 гривень від 09.06.2021 року, зазначено що вказана сума дорівнює 61400 доларів США.

Проте, представник відповідача звертає увагу суду, на ту обставину, що Договори надані позивачем, не містять відомостей про позику в іноземній валюті, оскільки зазначення відомостей про те що сума в грошовій одиниці гривня, дорівнює сумі в грошовій одиниці долари США, не вказує на обов`язок повернення суми в доларах США.

Якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті з фіксованим курсом, то сума до погашення (боргу) визначається у гривнях та за таким курсом. Змін курс можуть лише сторони шляхом внесенням змін до договору.

Крім того, розрахунок зроблений представником позивача не відомо на яку дату, переведенням грошових коштів з еквіваленту в гривневий розмір за існуючим курсом, що не оговорена договором.

При цьому, норми ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого 3% річних та індекс поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Таким чином, якщо Позивач посилається на укладання договору в валюті, до неї не можна застосувати санкції передбачені ст. 625 ЦК України.

Представник відповідача вказує, що позивач, зловживаючи правом, щодо звернення до суду з позовом про стягнення боргу, вводить суд в оману, посилаючись на згадані Договори, як документ, який N природу та іншу суть, не таку, як викладено в позовній заяві і Позивачу то досі відомо, що між сторонами не було боргових відносин. Твердження Позивача не відповідає дійсним обставинам оскільки між сторонами існували інші відносини (спільна діяльність, благочинність тощо). Звернувшись до суду з даним позовом, позивач з посиланням на вимоги 1047, 1049 ЦК просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики й що кошти передавалися відповідачу ще у 2021 році саме у борг, проте доказів не надав, оскільки відсутні оригінальна, підписана Відповідачем 1 сторінка договору позивачем копії документів не містить відомостей про позику, що значена сума є зобов`язанням, що отримувались зазначені суми саме відповідачем, і що саме у відповідача існує обов`язок повернути вказані суми.

Таким чином, у поданих до суду договорах позики із їх змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг. Так само і не встановлено й обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу. Також, зазначені договори не можуть слугувати підставою для стягнення коштів солідарно з подружжя. А оскільки в дійсності справжня природа відносин між сторонами не є борговими, позики в дійсності ніхто не брав, відсутні підстави стягнення будь-яких коштів.

А тому, в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25 травня 2023 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 підтримав позицію, викладену у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідач ОСОБА_5 , повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подала, як і не подала відзиву на позов.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 09 червня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 укладено Договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ознайомлені з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочину, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, володіючи українською мовою, уклали даний договір про таке: позикодавець передає позичальникові грошові кошти в сумі один мільйон сімсот сорок сім тисяч (1747000) грн. 00 коп., що дорівнює шістдесят чотири тисячі триста (64300) доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений даним договором.

П. 2 Договору передбачено, «на момент укладання цього договору грошові кошти в сумі один мільйон сімсот сорок сім тисяч (1747000) гривень, 00 копійок, що дорівнює шістдесят чотири тисячі триста (64300) доларів США гр. ОСОБА_1 передав гр. ОСОБА_4 в повному обсязі».

Згідно підпункту 3. Договору, «Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику (грошову суму у визначеному розмірі) у строк до «31» грудня 2021 року».

У відповідності до підпункту 4. Договору, «В разі неповернення коштів до «31» грудня 2021 року Позичальник сплачує відсотки в розмірі 4% на місяць, які нараховуються на залишок неповернутої позики щомісяця 09 (дев`ятого) числа і додаються до суми позики.

Підпунктом 7. Договору зазначено «В разі, коли Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику згідно з визначеним у п. З цього договору строку, у тому числі при порушенні умов повернення позики частинами згідно цього ж пункту Договору, Позикодавець вправі пред`явити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

Також, 09 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір позики, що підтверджується копією вказаного договору.

Підпунктом 2 Договору передбачено, «на момент укладання цього договору грошові кошти в сумі один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч (1668000) гривень, 00 копійок, що дорівнює шістдесят одна тисяча чотириста (61400) доларів СІЛА гр. ОСОБА_1 передав гр. ОСОБА_4 в повному обсязі».

Згідно підпункту 3 Договору «Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику (грошову суму у визначеному розмірі) у строк до «31» грудня 2022 року».

У відповідності до підпункту 4 Договору «В разі неповернення коштів до «31» грудня 2022 року Позичальник сплачує відсотки в розмірі 4% на місяць, які нараховуються на залишок неповернутої позики щомісяця - 09(дев`ятого) числа і додаються до суми позики.

Підпунктом 7 Договору зазначено «В разі, коли Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику згідно з визначеним у п. З цього договору строку, у тому числі при порушенні умов повернення позики частинами згідно цього ж пункту Договору, Позикодавець вправі пред`явити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

Позивачем направлялись відповідачам претензії (вимоги) про повернення грошових коштів згідно договорів позики від 09.06.2021 року, що підтверджується копіями вказаних претензій (вимог) та копіями накладних про поштове відправлення із описом вкладення від 21.11.2022 року, 30.11.2022 року.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

Так, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 у відзиві на позов та в судовому засіданні зазначив, що перша сторінка договору позики змінена, на оригінальній сторінці договору наявний підпис відповідача, в дійсності кошти брались для спільної діяльності і не в таких розмірах, як зазначає позивач, а обов`язок сплати відсотків в оригінальному договорі відсутній.

Судом оглянуто в судовому засіданні оригінали договорів позики від 09.06.2021 року та повернуто їх оригінали представнику позивача.

При цьому, представником відповідача жодними доказами не доведено факти, про які він зазначав у своїх поясненнях, зокрема до матеріалів справи не було долучено письмових доказів, не заявлено клопотань про проведення експертиз, про витребування будь-яких доказів, про виклик та допит свідків тощо.

Окрім того, представник відповідача вказував, що у відповідача наявні розписи про повернення боргу, проте надати їх наразі немає можливості, оскільки відповідач перебуває на військовій службі.

Однак, докази перебування відповідача ОСОБА_4 на військовій службі за контрактом або за призовом суду не наданостаном на 19.06.2023 року, хоча матеріали даної справи перебувають на розгляді у суді з 22.02.2023 року (провадження у справі відкрито ухвалою судді від 07.03.2023 року), поважності причини ненадання таких доказів не обґрунтовано.

Посилання представника відповідача на те, що грошові кошти відповідачем не отримувалися, спростовується змістом наданих позивачем договорів позики, які вказують на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договора позики. Доказів або обставин, які б свідчили про іншу природу договорів, матеріали справи не містять.

А вираження волі відповідача ОСОБА_4 відбулось вчиненням певних дій, зокрема, проставленням підпису на письмових Договорах позики, в яких зазначено, що він взяв кошти із зазначенням розміру таких коштів, зобов`язання їх повернути в строк, обумовлений в договорах, що охоплюється поняттям договору позики.

Також, факт укладення договорів позики від 09.06.2021 року, стягнення коштів по яких є предметом даного розгляду справи у суді, підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вказана сума коштів у строки та у порядку встановлені договором позики поверталась, а аргументи представника відповідача щодо заміни першої сторінки договорів та зазначення іншої мети отримання відповідачем коштів, аніж договір позики, суд відхиляє, оскільки позовна вимога про визнання договору позики недійсним відповідачем та його представником не заявлялася і дане питання не було предметом перевірки суду.

Що стосується позовних вимог заявлених позивачем до відповідача ОСОБА_5 , суд вважає, що в цій частині вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами не доведено те, що відповідачу ОСОБА_5 було відомо про укладення її чоловіком ОСОБА_4 договору позики, надання нею згоди на укладення такого договору і того, що зазначений договір укладений в інтересах сім`ї, суд вважає, що правові підстави для стягнення з неї на користь позивача грошових коштів відсутні, в зв`язку з чим в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами позики, то суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 договору позики від 09.06.2021 року, позикодавець передає позичальникові грошові кошти в сумі 1 747 000 грн. 00 коп., що дорівнює 64300 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором.

А згідно пункту 1 договору позики від 09.06.2021 року, позикодавець передає позичальникові грошові кошти в сумі 1 66 800 грн. 00 коп., що дорівнює 61400 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором.

Проте, на час розгляду справи у суді зобов`язання за договором не виконані, заборгованість не погашена, позичені відповідачем кошти позивачу не повернуті.

Отже, згідно з умовами цих договорів, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні.

Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, вказана сума і підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики в розмірі, встановленому договором, а в разі, якщо договором не встановлений розмір процентів - на рівні облікової ставки Національного банку України протягом встановленого договором періоду користування коштами.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою-другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання з відповідача підлягають стягненню 4% щомісячно за користування грошовими коштами, які нараховуються на залишок неповернутої позики щомісяця 09 числа і додаються до суми позики.

Так, позивачем подано разом із позовною заявою розрахунок №1 до договору № 1 від 09.06.2021 року (строк виконання грошового зобов`язання до 31.12.2021 року, із якого вбачається, що:

сума боргу складає з 31.12.2021 року до 24.01.2023 року 64 300 доларів США, всього 2 373 884 грн. 63 коп.; 3% річних 758 979 грн. 91 коп.; відсотки у розмірі 4 % щомісячно за користування грошовими коштами згідно договору 1 234399,21 грн., а загальна заборгованість 4 376 223 грн. 75 коп.

Проте, судом встановлено, що позивачем зроблено невірний розрахунок заборгованості, а саме:

сума заборгованості за вказаним договором позики становить 1 747 000 грн. 00 коп.;

відсотки у розмірі 4 % щомісячно за користування грошовими коштами згідно договору за період 31.12.2021 року по 24.01.2023 року становлять 1 136 620 грн. 16 коп. (69880 грн. (1747000*4%) + 72675,2 грн. (1816880*4%) +75582,208 грн. (1889555,2*4%) + 78605,4963 (1965137,41*4%) + 81749,7163 грн. (2043742,91*4%) +85019,7051 грн. (2125492,63*4%) + 88420,4934 грн. (2210512,34*4%) + 91957,3133 грн. (2298932,83*4%) + 95635,6057 грн. (2390890,14*4%) + 99461,0298 грн. (2486525,75*4%) +103439,471 грн. (2585986,78*4%) + 107577,05 грн. (2689426,25*4%) + 86616,876 грн. (2797003,3*4%/31 день*24 дні);

3 % річних 92 196,85 грн. ((1747000*3%/100%*365 днів/365 днів) + (1747000*3%/100%*24 дні/365 днів)).

Згідно розрахунку №2 до договору № 2 від 09.06.2021 року строк виконання грошового зобов`язання до 31.12.2022 року, із якого вбачається, що:

сума боргу складає з 31.12.2021 року до 24.01.2023 року 61 400 доларів США, всього 2 263 127 грн. 96 коп.;

3% річних 44 642 грн. 52 коп.;

відсотки у розмірі 4 % щомісячно за користування грошовими коштами згідно договору 90525 грн. 11 коп., а загальна заборгованість 2398295 грн. 59 коп.

Однак, даний розрахунок заборгованості невірний, а саме стягненню з відповідача підлягає:

сума заборгованості за вказаним договором позики 1668000 грн. 00 коп.;

відсотки у розмірі 4 % щомісячно за користування грошовими коштами згідно договору за період 31.12.2022 року по 24.01.2023 року становлять: 1668000*4%/31 день*24 дні=51654,19 грн.

3% річних 3290,30 грн. (1668000*3%/100%*24 дні/365 днів).

Тому, з урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_4 на його користь суми боргу за договорами позики від 09 червня 2021 року в розмірі 3 415000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 188 274 грн. 35 коп. 4 % щомісячного користування, 95 487 грн. 15 коп. штрафних санкцій.

Інші доводи відповідача не підлягають обґрунтуванню, оскільки, враховуючи п.1 ст. 6 Конвенції, обов`язок обґрунтовувати рішення суду, не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Окрім того, у своїй позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі. У даній справі судові витрати складають судовий збір у розмірі 26 840 грн. 00 коп., сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією № 46 від 07.02.2023 року.

Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 18640 грн. 70 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 530, 526, 545, 625, 1047-1050 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договорами позики від 09.06.2021 року в розмірі 4 698 761 грн. 50 коп., що становить: 3 415 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 188 274 грн. 35 коп. 4 % щомісячного користування, 95 487 грн. 15 коп. штрафних санкцій.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 18 640 грн. 70 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення суду 28 червня 2023 року.

Суддя: О.М. Палінчак