ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2350/23
провадження № 2/753/3128/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДАНЬКО В.В.

за участю сторін

представник позивача не з`явився;

відповідач не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі по тексту - АТ «Універсал Банк», позивач) звернулось до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач), у якому просив суд виселити його без надання іншого житлового приміщення з квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2008 року між ВАТ «Банк Універсал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 005-2008-2302, відповідно до якого відповідачеві було надано кредит в сумі 144 000 дол. США до 01.07.2026 року. Цільове призначення кредиту: на придбання майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 08.07.2008 року також було укладено договір іпотеки, відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва № 752/13802/15 позовні вимоги банку були задоволені. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який пред`явлений на примусове виконання до приватного виконавця. В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 було описано та арештовано вищевказану квартиру з метою проведення процедури її реалізації. 28.10.2021 року електронні торги не відбулися, від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. У відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку» позивач звернувся до приватного виконавця із заявою про залишення за собою предмету іпотеки. 01.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. складено акт № 59065971 про реалізацію предмета іпотеки. 03.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем. Відповідно до інформації Реєстру територіальної громади м. Києва у спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_1 . Враховуючи те, що відповідач фактично проживає та зареєстрований у квартирі, власником якої являється позивач, тому він підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

В судові засідання, які відбулись 20 квітня 2023 року та 25 травня 2023 року, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність позивача. На зареєстровану адресу відповідача двічі направлялись виклики його до суду, однак конверти повернулись до суду без вручення із значенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, будь-яких заяв/клопотань про відкладення розгляду справи або з інших процесуальних питань від них не надходило, а також враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, які були належним чином повідомленими про день та час судового засідання, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

08 липня 2008 року між ВАТ «Банк Універсал», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 005-2008-2302, відповідно до якого відповідачеві було надано кредит в сумі 144 000 дол. США до 01.07.2026 року.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки від 08 липня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва № 752/13802/15 стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та видано на його виконання виконавчий лист, який, у подальшому, пред`явлений на примусове виконання. В рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, у відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку», позивач звернувся до приватного виконавця із заявою про залишення за собою предмету іпотеки. 01.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. складено акт № 59065971 про реалізацію предмета іпотеки. 03.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем.

Також судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_1 , якому направлялась вимога про добровільне виселення з займаного приміщення, але у відповідності до наданих доказів, конверт з вимогою був повернутий позивачу за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача зі спірної квартири.

При цьому жодних доказів проживання у зазначеній квартирі відповідача позивачем до матеріалів справи не додано. Посилання у позовній заяві про неодноразові виїзди представників позивача з метою з`ясування/підтвердження кола осіб, які фактично проживають у належній йому квартирі, не підтверджені будь-якими доказами, зокрема відповідними актами, показами сусідів, тощо.

Окрім того, зазначення позивачем, що під час виїздів до спірної квартири його представникам ніхто двері не відчинив, повернутий конверт з вимогою про добровільне виселення за закінченням терміну зберігання, а також повернуті на адресу суду судові повістки про виклик відповідача до суду з вказівкою «адресат відсутній за вказаною адресою» спростовують твердження позивача про факт проживання відповідача у спірній квартирі.

Водночас, за змістом положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем, на переконання суду, не надано належних та допустимих доказів в розумінні стст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається заявник, та були б достатніми для підтвердження факту проживання відповідача у спірному приміщення та наявністю у зв`язку з цим перешкод позивачу у здійсненні права власності належного йому майна, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись стст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення 01.11.2023 року.