Справа №759/7083/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/8414/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову вказав, що 01.02.2019 року виявив, що 07.11.2018 року він помилково перерахував на картковий банківський рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , власні кошти у загальній сумі 27745,00 грн. Вказує, що відповідачка безпідставно набула грошові кошти без належної правової підстави, позивач неодноразово звертався до неї з проханням повернути помилково перераховані ним кошти, але остання не повернула їх в позасудовому порядку.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 47 203,84 грн. грошових коштів та 18 984,80 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 18.05.2023 року відповідач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 07.11.2018 р. було здійснено перерахунок коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 у сумі 13972,00 грн. та 13773, 00 грн.

На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2022 р. про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» виписки про зарахування грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , отримано запитувану інформацію, згідно якої 07.11.2018 року через авторизацію в терміналі за допомогою телефону, номер якого належить клієнту ОСОБА_1 , на карту № НОМЕР_1 здійснено два зарахування через термінал самообслуговування за адресою: АДРЕСА_1 на суму 13972,00 грн. та 13773, 00 грн. Вказана карта належить ОСОБА_2 .

Суть заявлених позовних вимог полягає в тому, що позивач без відповідних на те правових підстав сплатив грошові кошти на адресу відповідача, а відповідач без відповідної правової підстави набув такі кошти.

Судом першої інстанції було встановлено, що дійсно 07.11.2018 року на адресу відповідача позивачем була перерахована заявлена останнім сума, що підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначав, що оскільки між позивачем і чоловіком відповідача існували договірні відносини, існує велика вірогідність того, що позивач знав кому і за що він перерахує кошти.

Така позиція суду першої інстанції не може бути прийнята апеляційним судом.

По-перше, фактично суд свою позицію ґрунтував на припущеннях, що є неприпустимим.

По-друге, положення ст. 1212 ЦК України врегульовують правовідносини, коли одна особа набуває за рахунок іншої певне майно, при цьому не маючи правових підстав для такого набуття.

Дійсно, однією з підстав для відмови в задоволенні вимоги про повернення такого майна може бути наявність певних правовідносин між сторонами, які б надавали легітимної підстави для його отримання. В той же час суд має встановити та зазначити, які саме правовідносини існують між сторонами. В даному ж випадку матеріали справи не містять жодних даних щодо того, що між позивачем та відповідачем існували будь-які правовідносини. За таких умов висновки суду першої інстанції з даного приводу не відповідають матеріалам справи.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл.83 ЦК України.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З огляду на ст. 1212 ЦК суб`єктами у кондикційному зобов`язанні є з одного боку власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого - набувач майна, який виступає боржником, але станом на час вирішення по суті кондикційної вимоги може й не володіти майном у натурі, адже ч. 2 ст. 1213 ЦК передбачає обов`язок набувача в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість.

Особливістю матеріального об`єкта кондикційного зобов`язання є його універсальність - таким об`єктом може бути будь-яке майно: як індивідуально-визначене, так і визначене родовими ознаками, у тому числі й грошові кошти.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі № 552/4608/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц.

Зважаючи на доведеність факту отримання відповідачем коштів від позивача та відсутності підстав для такого їх отримання, колегія суддів апеляційного суду вважає вимоги щодо стягнення таких грошових коштів з відповідача на користь позивача обґрунтованими.

В своїй позовній заяві позивач окрім вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів заявив і вимогу про застосування в даному випадку й положень ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної норми вбачається, що за незаконне користування грошовими коштами особа має сплатити іншій стороні 3 % річних та інфляційні втрати за весь час такого користування.

В ході розгляду справи позивач два рази подавав заяву про збільшення розміру позовних вимог, що було пов`язано пов`язаних саме з терміном фактичного користування відповідачем такими коштами. При цьому, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції було зазначено лише про заяву про зміну позовних вимог та стягнення 43 986, 75 грн., в той час як позивачем була подана ще одна заява, а саме про уточнення заявленої до стягнення суми до розміру у 47 203, 84 грн.

Представлені позивачем до матеріалів справи розрахунки нарахування інфляційний втрат та 3% річних відповідають як передбаченому порядку здійснення таких нарахувань, так і обставинам справи щодо розміру заборгованості, періоду нарахування, заявленого державою розміру інфляції. Натомість відповідачем жодним чином не було спростовано таких розрахунків позивача, до суду не було представлено ні належних заперечень з цього приводу, ні власних контрозрахунків. За таких умов колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному розмірі.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Окрім суми боргу позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Чинним ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

В ході розгляду справи позивачем на правову допомогу було сплачено 30 000 грн. Позивачем було надано до суду докази сплати витрат на правову допомогу, зокрема копію ордеру, акт №02 приймання-передачі наданих замовлених правничих/правових послуг від 17 січня 2023 року, акт №03 приймання-передачі наданих замовлених правничих/правових послуг від 06 березня 2023 року. Заперечення щодо обґрунтованості витрат на правову допомогу, яке має бути заявлене іншою стороною, до суду не подавалося, відтак колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд апеляційної інстанції задовольняє позов, такі судові витрати необхідно покласти на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 473, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) грошові кошти у сумі 47 203 (сорок сім тисяч двісті три) гривні 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) 3 473 (три тисячі чотириста сімдесят три) гривні 40 коп. судового збору та 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько