Справа № 752/5405/23
Провадження № 4-с/752/183/23
У Х В А Л А

іменем України

21 листопада 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діана Юріївни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,-

в с т а н о в и в:

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю., заінтересована особа: ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в котрій просила суд:

1.Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо ненаправлення запитів до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації з припинення Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ;

2.Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо ненаправлення запитів до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації про відкликання банківських ліцензій Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ;

3.Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Кипи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо ненаправлення запитів до Національного байку України про підтвердження чи спростування інформації про правонаступників Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ;

4.Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо накладання арешту на весь банківський рахунок, відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 є неправомірною дією державного виконавця;

5.Зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діану Юріївну поновити порушене право ОСОБА_1 та:

- направити запит до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації про відкликання банківських ліцензій Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ;

- направити запит до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації про відкликання банківських ліцензій Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ЄДРІІОУ 25745867;

- направити запит до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації про правонаступників Відкритого акціонерної товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ;

- змінити постанову про арешт коштів боржника з дотриманням вимог до частини першою та другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діану Юріївну поновити порушене право ОСОБА_1 та прийняти законне рішення на підставі отриманої інформації в порядку ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження.

Скаргу мотивувала тим, що Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснюється примусове виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2009 року про стягнення з неї на користь Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» кредитної заборгованості в розмірі 2 175 948,84 грн.

Вказала, що стягувач - Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» припинено 21.12.2021 року, правонаступників немає, а тому виконавче провадження підлягає закінченню, про що нею було повідомлено та подано відповідну заяву державному виконавцю. Однак, державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», не вживши всіх заходів можливих заходів на з`ясування даної обставини, безпідставно відмовив у задоволенні її заяви.

Також, вказала, що в ході виконавчого провадження накладено арешт на рахунок, на який вона отримує пенсію, але державний виконавець не виніс постанову та не скасував частково постанову про накладення арешту на її рахунок, на період встановлення належного стягувача, чим позбавив її права на життя, закріпленого Конституцією України.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 70).

В судове засідання скаржник не з`явилась, подала заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Державний виконавецьв судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив не подав.

Суд зауважує, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, з урахуванням строків розгляду справ даної категорії, визначених ч. 1 ст. 450 ЦПК України, та за належного повідомлення учасників справи, суд вважав за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Так, судом встановлено, що у провадженні Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває ВП № НОМЕР_1, відкрите за заявою Центрального регіонального управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 9-243610/3731 від 14.03.2016 року з примусового виконавчого листа № 2-3281/09, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 09.07.2012 року на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ()кредитної заборгованості в розмірі 2 175 948,84 грн.

Постановою від 22.04.2016 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою від 20.05.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з метою забезпечення виконання рішення суду на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою від 08.02.2023 року про арешт коштів боржника на підставі ст. 56 Закону України Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

13.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій, посилаючись на те, що стягувач є юридичною особою, яка припинена, просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, в якій вказати про зняття арешту з майна (коштів) боржника, а в разі відмови у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження надати відповідь в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно скасувати постанову про арешт коштів боржника від 08.02.2023 року в частині накладення арешту на 80% пенсійних нарахувань.

Листом від 01.03.2023 року № НОМЕР_1/8 заявника повідомлено про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки на офіційній сторінці НБУ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в режимі ліквідації. Щодо скасування постанови про арешт коштів боржника, вказано, що остання винесена відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про спеціальний режим використання рахунку боржника станом на момент надання відповіді у відділі відсутні, проте, 27.02.2023 року з даного приводу направлено вимогу до АТ КБ «Приват Банк».

З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що 04.04.2023 року виконавцем направлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вимогу про надання інформації, чи передано право вимоги і чи замінено кредитора щодо кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на що отримано відповідь від 04.05.2023 року № 60-4942/23, що Фонд здійснює повноваження під час ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», право вимоги за договором від 03.08.2007 року № 28-07-И/33, укладеним між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було відступлено за результатами торгів ТОВ «ФК «Гефест».

Постановою від 21.09.2023 року про заміну сторони виконавчого провадження замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Гефест».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий суд, яке передбачає як прийняття судом остаточного рішення, так і його виконання, яке забезпечується державою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що право на суд, захищене статтею 6 Конвекції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення ЄСПЛ від 28.07.1999 року у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення ЄСПЛ від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 вказала, що діяльність стягувача припинена 21.12.2021 року, проте, державний виконавець, не виконавши вимоги ст. ст. 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження» не закінчив виконавче провадження.

Проте, вказані твердження скаржника суд оцінює критично з огляду на наступне.

Так, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В той же час, з метою повного та своєчасного вчинення державним виконавцем виконавчих дій законом надається сторонам виконавчого провадження право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом, а також зобов`язується сторін невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Положеннями ч. 3 п. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено підстави для закінчення виконавчого провадження; встановлене положеннями цієї статті правонаступництво стосується лише припинення юридичних осіб.

Державний виконавець самостійно не має право встановлювати чи допускається правонаступництво, в якому порядку та обсязі; будь-які дії стосовно правонаступництва державний виконавець здійснює лише на підставі рішення суду.

Вимоги щодо обов`язку державного виконавця стосовно отримання підтверджень чи спростувань даних щодо правонаступництва сторони виконавчого провадження не встановлені чинною редакцією закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Підтвердженням факту ліквідації компанії є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відомості про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відомостей про припинення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в матеріалах справи відсутні.

Згідно даних opendatabot.ua/c/09807856 Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в стані припинення.

Крім того, встановлено та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, що 21.12.2021 року припинено Філію «Центральне регіональне управління» Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ().

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, який розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. При цьому згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 755-ІV філія виконує роботи або здійснює операції, надає послуги в єдиному замкнутому технологічному процесі з юридичною особою.

Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Припинення філії не є припиненням юридичної особи.

Тому, з огляду на викладене та встановлене в ході розгляду скарги, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо ненаправлення запитів до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації з припинення Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ; неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо ненаправлення запитів до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації про відкликання банківських ліцензій Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ; неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Кипи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо ненаправлення запитів до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації про правонаступників Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ; та зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діану Юріївну поновити порушене право ОСОБА_1 та направити запит до Національного банку України про підтвердження чи спростування інформації про відкликання банківських ліцензій Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ; про відкликання банківських ліцензій Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за ЄДРІІОУ 25745867; про правонаступників Відкритого акціонерної товариства «Банк «Фінанси та кредит» код за , через недоведеність в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України вказаних вимог та невідповідності дій державного виконавця положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо накладеного арешту на рахунок боржника, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено ст. 48 Закону.

Так, згідно з ч.1, ч.2 ст.48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з ч.2, ч.6 ст.56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За правилами ч.3, ч.4 ст.56 Закону №1404-VIII арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Пунктом 1 ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначені ст.68 Закону №1404-VIII, за змістом якої стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до положень ст.70 Закону №1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (частина перша).

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Системний аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що для забезпечення реального виконання рішення виконавець може накладати арешт, зокрема, на відкриті банківські рахунки боржника. Проте ст. 48 Закону №1404-VIII встановлено заборону для виконавця для звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, на спеціальних рахунках та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, враховуючи обмеження у зверненні стягнення та накладенні арешту, передбачені Законом, та зважаючи на наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що знаходяться на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на соціальний захист, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений ст. 2 Закону.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 року у справі № 340/3042/19.

Як свідчать матеріали справи, рахунок, на який державним виконавцем накладено арешт та на кошти з якого звернено стягнення, призначений для отримання пенсійних виплат, що підтверджується довідкою АТ «Приватбанк» від 09.02.2023 року.

У довідці також вказано, що на вказану картку (рахунок) може бути зарахований будь-яка виплата (переказ). Поряд з цим, як свідчить виписка по рахунку на вказаний рахунок зараховувалися також грошові кошти з цільовим призначенням: «Виплати Пенсійного фонду, пенсія».

Суд враховує, що в силу вимог п.1 ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. п. 10, 15 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

При цьому, передбачене цією нормою зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення.

Для боржника надання таких документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що державний виконавець, звертаючи стягнення на грошові кошти, що надходять на рахунок, передбачений для пенсійних виплат, не дотримався обов`язку щодо здійснення перевірки відсутності факту спеціального режиму його використання чи відсутності заборон щодо арешту коштів, які знаходяться на цьому рахунку, тобто діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця з заявою про зняття арешту в частині його накладення на рахунок, що передбачений для виплати пенсії, та надала відповідні підтверджуючі документи, однак державний виконавець в порушення п.1 ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII арешту з грошових коштів, накладеного на такий рахунок, не зняв.

При цьому, державний виконавець не повідомив суду та не надав доказів, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було перевірено та встановлено, що зазначені суми не є пенсією. Фактично, не здійснивши таку перевірку, державний виконавець своїми діями позбавив ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні №50938637, права на соціальний захист, чим порушив принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений ст. 2 Закону №1404-VIII.

З огляду на встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що порушене право скаржника підлягає відновленню шляхом визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо накладання арешту на весь банківський рахунок, відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 та зобов`язання змінити постанову про арешт коштів боржника з дотриманням вимог до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 УПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду (ст. 448 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході судового розгляду справи державний виконавець не спростував доводів заявника.

За встановлених обставин суд надходить до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діана Юріївни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, щодо накладання арешту на весь банківський рахунок, відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язання змінити постанову від 08.02.2023 року про арешт коштів боржника з дотриманням вимог до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко