ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Чернівці Справа № 713/1223/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Факас А.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Кибича І.А., дата виготовлення повного тексту рішення 19 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, стягнення пені.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

27 березня 2023 року представник відповідача адвокат Маркович А.М., звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та стягнення пені.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 400 грн.

Додатковим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 400 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах Провадження №22-ц/822/517/23

ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що витрати про відшкодування яких заявила сторона відповідача, не відповідають критерію розумності з огляду на те, що представник відповідача був присутній на судових засіданнях через відео-конференцію, а тому жодних витрат для того, щоб бути присутнім фізично в залі судових засідань він не ніс. Жодних запитів ні під час судового розгляду, ні після представником відповідача не надсилалось. Вказані вимоги свідчать про намагання протиправно стягнути якомога більше коштів з позивача та про відсутність розумних меж при оплаті послуг адвоката. Районним судом не було взято до уваги те, що надані докази не підтверджують оплати відповідачем будь-яких коштів, ні квитанції, ні прибуткового касового ордеру надано суду не було, так як вони відсутні.

Також зазначає, що суд першої інстанції не надав можливості ОСОБА_1 скористатися правом на подання заперечення чи заперечувати в залі судового засідання, ОСОБА_1 є військовим, що підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи, а отже не міг прибути у судове засідання у зв`язку із несенням служби.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи додаткове рішення про задоволення заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу ним враховано детальний перелік послуг згідно з актом виконаних робіт, час, витрачений представником відповідача у судовому засіданні, складені заяви та клопотання з приводу процесуальних питань щодо розгляду справи, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин по даній справи, характеру її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що додаткове рішення суду наведеним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат за надання правничої допомоги представником відповідача надано: додатковий договір від 17.08.2022 року до договору про надання правової допомоги №17/08 від 17.08.2022 року; копію звіту про виконану роботу від 24.03.2023 року (т.2 а.с.115-116); копію акту наданих послуг від 24.03.2023 року (т.2 а.с.117); копію рахунку-фактури №24-03/01 від 24.03.2023 року на суму 14400 грн (т.2 а.с.118); копію довідки про відкриття рахунку адвоката Маркович А.М. (т.2 а.с.120); копію квитанції №24-03/01 від 24.03.2023 року згідно якої ФОП ОСОБА_2 перераховано на ім`я адвоката Маркович А.М. 14400 грн (т.2 а.с.119); накладна та опис вкладення про направлення заяви про ухвалення додаткового рішення з доданими матеріалами ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (т.2 а.с.121-122).

Зі звіту про виконану роботу вбачається, що: 16.08.2022 року адвокатом надано юридичну консультацію, вивчено обставини справи, опрацьовано надані письмові докази, опрацьовано актуальну судову практику витрачено 2 год; 30.08.2022 року подано відзив на позовну заяву витрачено 4 год; 12.10.2022 року підготовлено та подано клопотання до суду про залишення без розгляду приєднаних позивачем письмових доказів витрачено 1 год; 03.11.2022 року, 16.11.2022 року та 22.03.2023 року прийнято участь в судових засіданнях.

На виконання п.3.2. Договору про надання правової допомоги №17/08 від 17.08.2022 року сторони погодили, що вартість правової допомоги (гонорару) визначається наступним чином: вартість правової допомоги (гонорар) за представництво інтересів Клієнта Адвокатом (тобто безпосередня участь Адвоката в судовому засіданні) становить 1 500 грн за одне судове засідання, вартість правової допомоги (гонорар) за складання процесуальних документів та подання їх до суду, надання інших видів правової допомоги, необхідність у наданні яких виникатиме в процесі збору доказів та представництва прав та інтересів Клієнта безпосередньо протягом судового розгляду справи, зазначеної в п. 1.1. Додаткового договору, визначається з розрахунку: вартість 1 години роботи адвоката 1200 грн, вартість правової допомоги за складання та надіслання адвокатом адвокатських запитів з метою збору доказів визначається з розрахунку: вартість складання та надіслання одного адвокатського запиту 500 гривень.

Позивач та його представник заперечень щодо заявленого розміру судових витрат до суду першої інстанції не подали.

Крім того, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , будучи обізнаним про судове засідання, яке було призначено на 12.04.2023 року, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Зазначене клопотання було вирішено судом під час судового засідання та протокольною ухвалою в задоволенні такого було відмовлено. Відомостей про те, що ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 таку ухвалу оскаржували,- матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За приписами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням того, що сторона позивача будучи обізнаною про наявність клопотання про ухвалення додаткового рішення не заперечувала в суді першої інстанції під час розгляду заяви сторони відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу та не заявляла щодо нереальності адвокатських витрат, невідповідності таких критерію розумності їхнього розміру, не співмірності із виконаними адвокатом робіт, що, в свою чергу, позбавляє суд апеляційної інстанції під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції врахувати доводи апеляційної скарги, які належними та допустимими доказами не підтверджено.

Доводи апелянта з приводу відсутності доказів сплати визначеної суми у розмірі 14 400 грн спростовується квитанцією №5807-2125-4589-9681 від 27.03.2023 року (т.2 а.с.119).

Посилання в апеляційній скарзі на позбавлення ОСОБА_1 права заперечити щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу чи взяття участі у справі також судом апеляційної інстанції сприймається критично, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір доручення про надання правничої допомоги б/н від 02.12.2022 року, що також підтверджується ордером серії СЕ №1054205 (т.2 а.с.33-35), й свідчить про наявність у позивача представника, який був уповноважений на представництво інтересів останнього та здійснення від нього ряду процесуальних дій, в тому числі участі в судовому засіданні, написанні заперечень, тощо.

Як вже зазначалося, ОСОБА_1 направлялася копія заяви про ухвалення додаткового рішення, а представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 12.04.2023 року з мотивами неможливості прибуття представника через зайнятість та неможливості неприбуття самого позивача з підстав проходження військової служби. Доказів, які б підтверджували неможливість прибуття представника позивача, останнім не надано, як і заперечень щодо не співмірності заявлених витрат на правничу допомогу (т.2 а.с.131).

За приписами ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

В силу ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно абз.2 ст.17 Адвокатської етики приймаючи доручення про надання професійної правничої (правової) допомоги, адвокат повинен зважити на свої можливості щодо його виконання.

За вказаних обставин доводи представника апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та є неспроможними.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника позивача та скасування оскаржуваного додаткового рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2023 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк