Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1694/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/1694/20 за позовом Комунального підприємства «Озерне» Новогуйвинської селищної ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 році Комунальне підприємство «Озерне» Новогуйвинської селищної ради (далі КП «Озерне») звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги. З урахуванням заяви, яка надійшла до суду 03 листопада 2020 року, просило: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість із теплопостачання в сумі 14 539,42 грн за період з жовтня 2015 року по 23 серпня 2017 року; стягнути з ОСОБА_2 заборгованість із теплопостачання в сумі 29 722,91 грн за період із 23 серпня 2017 року по квітень 2020 року та заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 1 066,40 грн за період із 01 грудня 2018 року по 01 травня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що із 11 вересня 2014 року по 23 серпня 2017 року ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . У серпні 2017 року на підставі договору дарування право власності на квартиру перейшло до доньки - ОСОБА_2 . Разом із тим, у жовтні 2015 року ОСОБА_1 самовільно відключила квартиру від централізованого опалення, а у листопаді 2016 року повідомила, що дозвіл на проведення зазначених дій не надавався. Водночас, попри самовільне відключення від централізованого опалення, остання здійснювала часткову оплату вартості житлово-комунальних послуг, наданих за період: із жовтня по листопад 2015 року; за січень, лютий та квітень 2017 року; січень, травень та червень 2018 року. Несвоєчасна сплата вартості послуг та не у повному обсязі призвело до виникнення спірної заборгованості. З метою стягнення вказаної заборгованості КП «Озерне» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу. Ця заява була задоволена та 10 червня 2019 Житомирський районний суд Житомирської області видав відповідний судовий наказ, який за заявою ОСОБА_1 ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2019 року скасований та водночас заявнику роз`яснено, що він має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, що і здійснено позивачем.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року позов задоволений. Стягнуто зі ОСОБА_3 заборгованість із теплопостачання в сумі 14 539,42 грн за період із жовтня 2015 року до 23 серпня 2017 року. Стягнуто зі ОСОБА_2 заборгованість із теплопостачання в сумі 29 722,91 грн за період із 23 серпня 2017 року по 01 травня 2019 року та заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 грудня 2018 року по 01 травня 2019 року. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 18 січня 2021 року внесені виправлення в рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, а саме другий абзац описово-мотивувальної частини рішення суду викладений в такій редакції: «У зв`язку з наведеним, позивач просить суд: стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість по теплопостачанню за період з жовтня 2015 року до 23 серпня 2017 року в сумі 14 539,42 грн; стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість по теплопостачанню за період з 23 серпня 2017 року по квітень 2020 року в сумі 29 722,91 грн та заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 грудня 2018 року по 01 травня 2019 року в сумі 1 066,40 грн». Окрім того, третій абзац резолютивної частини рішення суду викладений в такій редакції: «Стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість по теплопостачанню за період з 23 серпня 2017 року по 30 квітня 2020 року в сумі 29 722,91 грн та заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 грудня 2018 року по 01 травня 2019 року в сумі 1 066,40 грн ».

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу аргументує тим, що з 23 серпня 2017 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом із тим, відповідного договору між нею та позивачем не існує. Також наголошує на тому, що послуги з опалення фактично позивачем не надавалися, а тому розрахунок заборгованості з теплопостачання на суму 29 722,91 грн не відповідає дійсності. Вважає, що клопотання про залучення її як співвідповідача до участі в справі відбулося після спливу строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем не додержанні строки позовної давності для звернення до суду із цим позовом. На її переконання, перебіг строку позовної давності розпочався з жовтня 2015 року та судовий наказ скасований 22 серпня 2019 року. Крім того, запевняє, що часткова оплата житлово-комунальних послуг спрямовувалася на погашення боргу, який був до відключення квартири від центрального теплопостачання, а тому немає жодного відношення до спірної заборгованості.

Позивач КП «Озерне» у відзиві на апеляційні скарги просить у їх задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що ОСОБА_2 , як новий власник, мала написати заяву на ім`я керівника КП «Озерне» на переоформлення особового рахунку та в подальшому підписати договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» це є обов`язком споживача. Крім того, звернення з позовом до суду відбулося в межах позовної давності, оскільки частковою сплатою заборгованості за теплопостачання переривався перебіг строку позовної давності.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені. Так, судові повістки про виклик до суду на ім`я відповідачів повернулися з проставленням поштових відміток «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24-25,27-28 т.2). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи. Судова повістка про виклик до суду направлена позивачу на офіційну електронну пошту (а.с.20 т.2 зворот). За таких обставин, неявка сторін та інших учасників, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга ст.372 ЦПК України). Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Окрім того, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з клопотаннями відповідачів з цього приводу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволеною бути не може з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 11 вересня 2014 року ОСОБА_1 подарована квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11 т.1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23 серпня 2017 року ОСОБА_1 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с.89-90 т.1).

Будинок АДРЕСА_2 рішенням Новогуйвинської селищної ради від 30 листопада 2018 року №842 переданий на утримання КП "Озерне" (а.с.38 т.1), яке також здійснює виробництво та постачання теплової енергії на підставі відповідних ліцензій від 24 жовтня 2012 року № 065516 та №065517 (а.с.18-19 т.1).

Згідно з розрахунками, наданим КП "Озерне", заборгованість ОСОБА_1 з теплопостачання становить 14 539,42 грн за період із 01 жовтня 2015 року по 22 серпня 2017 року (а.с.109 т.1).

Відповідно до розрахунку, наданого КП "Озерне", заборгованість ОСОБА_2 з теплопостачання становить 29 722,91 грн за період із 23 серпня 2017 року по 01 травня 2020 року, а заборгованість за надані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій складає 1 066,40 грн за період із 01 грудня 2018 року по 01 травня 2019 року (а.с.107-108 т.1).

ОСОБА_1 листом від 23 листопада 2016 року повідомила начальника КП «Озерне» про те, що дозвіл на відключення від центрального опалення квартири АДРЕСА_1 , міжвідомчою комісією з розгляду питань відключення мереж центрального опалення та гарячого водопостачання при виконкомі Новогуйвинської селищної ради не надавався (а.с.42 т.1).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.5 частини ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.п.1 та 2 частини першої ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком та постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Положення п. 5 частини другої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлений обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Відповідно до правового висновку, відображеного у постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №751/3840/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Положеннями ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Враховуючи вказані норми права та усталену судову практику з приводу регулювання подібних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржників про те, що відсутність між сторонами письмового договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг з централізованого опалення зумовлює відсутність підстав для нарахування і стягнення заборгованості за такі послуги.

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконала вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, до вчинення дій щодо відключення, апеляційний суд доходить висновку, що від`єднання спірної квартири від мережі централізованого опалення здійснено самовільно, без дотримання вимог щодо складання та затвердження уповноваженим органом акта про відключення квартири від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_1 самовільно відключила квартиру від мережі централізованого опалення та не вирішила у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів наявної заборгованості, оскільки відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію та зняття відповідачів з обліку, як споживачів послуги, яку вони не отримують.

Аналогічні правові позиції відображено в постановах Верховного Суду 03 жовтня 2018 року в справі №344/7206/16-ц, від 07 червня 2018 року в справі № 683/1920/17, від 23 травня 2018 року в справі № 552/1527/16-ц та постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, від 11 листопада 2015 року в справі №6-1706цс15.

Щодо строків позовної давності апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини перша та третя ст.264 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 03 липня 2020 року (а.с.3-48 т.1).

Із наданих позивачем розрахунків встановлено, що відповідачі частково сплачували заборгованість з теплопостачання, а саме: у жовтні 2015 року сплачено 100 грн, у листопаді 2015 року - 150 грн, у січні 2016 року - 200 грн, у лютому 2016 року - 100 грн та у квітні 2016 року - 100 грн, у листопаді 2017 року - 147 грн, у грудні 2017 року - 100 грн, у січні 2018 року - 100,80 грн, у травні 2018 року - 85,65 грн.

Отже відповідачі, сплачуючи частково заборгованість із теплопостачання, переривали перебіг позовної давності та періоди між сплатами не перевищували трьох років. Із часу останньої сплати (травень 2018 року) та до часу звернення позивача із позовом (03 липня 2020 року) загальний трирічний строк позовної давності також не сплинув.

Такі висновки апеляційного суду кореспондуються із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 22 січня 2019 року в справі №437/2726/13-ц.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості з теплопостачання у сумі 14 539,42 грн, а тому рішення у цій частині залишається без змін.

Разом із тим, суд першої інстанції допустив помилку щодо заборгованості з теплопостачання відносно відповідача ОСОБА_2 , яка набула право власності на квартиру лише 23 серпня 2017 року, а тому вона відповідальна за заборгованість, яка склалася за період із 23 серпня 2017 року по 30 квітня 2020 року, що становить суму 29 283,15 грн.

За таких обставин, апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України зменшує розмір заборгованості з теплопостачання, який підлягає до стягнення зі ОСОБА_2 на користь позивача із 29 722,91 грн до 29 283,15 грн. Рішення у частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій також залишається без змін, оскільки ухвалено у цій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень частини тринадцятої ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже, з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягується судовий збір у сумі 22,54 грн (30 349,55*100/30 789,31; 1 576,50*1,43/100).

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з теплопостачання за період із 23 серпня 2017 року по 30 квітня 2020 року змінити, зменшивши суму з 29 722 грн 91 коп. до 29 283 грн 15 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Озерне» Новогуйвинської селищної ради на користь ОСОБА_2 22 грн 54 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: