Номер провадження: 22-ц/813/8120/23
Справа № 522/3057/23
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2023, у складі судді Яреми Х.С.,

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення 44 697,12 грн. майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2016 видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Приморського ВДВС Одеського МУЮ. Постановою від 05.04.2016 державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження, а виконавчий лист повернув. Ці дії були оскаржені до суду. Ухвалою від 13.04.2018 (№522/6776/16-ц) дії виконавця і постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 визнані незаконними, зобов`язано вчинити виконавчі дії відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». 19.04.2019 державний виконавець знову відмовив у відкритті виконавчого провадження та постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2019, виконавчий лист направив до господарського суду, у зв`язку з визнанням боржника банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури. Ухвалою від 18.06.2019 (№522/16988/15) дії виконавця і постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2019 визнані незаконними, зобов`язано державного виконавця відновити виконавче провадження та вчинити виконавчі дії, передбачені ст. ст. 10, 18, 28, 36 та 35 Закону України «Про виконавче провадження». 22.06.2020 державний виконавець відновив виконавче провадження. Ухвалою від 09.02.2021 (№522/16988/15) визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця з невчинення виконавчих дій та надмірно тривалим невиконанням рішення суду, зобов`язано усунути порушення шляхом вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа у відповідності до ухвали суд від 18.06.2019. Ухвалою суду від 08.09.2022 (№522/16988/15-ц) визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невчинення після відновлення виконавчого провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення суду та зобов`язано виконавця вчинити дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що що незважаючи на те, що станом на час розгляду даної справи судом, рішення суду виконано частково (стягнуто кошти з боржника 16867,42 грн., залишок 10172,58 грн.), рішення суду не виконувалось впродовж семи років. Враховуючи індекс інфляції з квітня 2016 по лютий 2023 позивачу заподіяно з боку держави майнову шкоду 44697,12 грн. та моральну шкоду у сумі 100000 грн., які він визначає, виходячи з висновків рішення Європейського Суду у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», відповідно до якого держава повинна запровадити відшкодування за невиконання або затримку виконання рішень національних судів. Порушено його право на майно (своєчасне отримання коштів). Неодноразове оскарження дій державного виконавця призвели його морального виснаження, перевтоми, втрати душевного спокою, погіршення сну, принижувало гідність, позбавляло можливості реалізувати наміри в ділових та життєвих відносинах.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом ухвалено рішення при неповному та об`єктивному дослідженні обставин справи, саме суд відмовивши у задоволенні позову не звернув уваги на той факт, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2016 в повному обсязі не виконано і суд не забезпечив ефективного захисту порушеного права протиправною поведінкою службових осіб органу державної виконавчої влади. Зазначає, що з моменту набрання рішенням законної сили стягнуті кошти є його власністю, а бездіяльність державних виконавців щодо невиконання рішення суду протягом семи років обмежує його права у володінні та користуванні цими коштами. Крім того, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу відповідно до ч. 3 ст. 262 ЦПК України.

Відповідач 21.12.2023 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2016 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2016 у справі N 522/16988/15-ц видано виконавчий лист про стягнення з КС "Україна" на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 27040 грн.

Постановою від 05.04.2016 державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6-1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 28.12.2015), яка передбачала відмову у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Державний виконавець виходив з того, що КС "Україна" перебуває у стані припинення на підставі рішення господарського суду Одеської області про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (N 21-32-2/44-10-2632 від 18.09.2013).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2018 (справа N522/6776/16-ц), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02.04.2019, визнано дії державного виконавця неправомірними, визнано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 незаконною, зобов`язано державного виконавця усунути порушення чинного законодавства та вчинити дії відповідно до вимог ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Залишаючи ухвалу суду без змін, суд апеляційної інстанції зазначив, що стягнення на користь ОСОБА_1 з КС "Україна" коштів не стосується справи про банкрутство кредитної спілки, а стягується в примусовому порядку органами державної виконавчої служби. Ухвалою Верховного Суду від 15.04.2019 відмовлено державному виконавцю у відкриття касаційного провадження.

19.04.2019 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

24.04.2019 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист надіслав до господарського суду Одеської області, у зв`язку з визнанням КС "Україна" банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2019 (справа N522/16988/15-ц) визнано дії державного виконавця неправомірними, визнано постанову від 24.04.2018 про закінчення виконавчого провадження незаконною, зобов`язано державного виконавця вчинити дії з відновлення виконавчого провадження та виконавчі дії з примусового виконання, передбачені статтями 10, 18, 28, 36, 56 Закону України "Про виконавче провадження".

22.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження N 50812230.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 9 лютого 2021 року у справі №522/16988/15-ц скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кубрака К.В. задоволено; визнано бездіяльність державного виконавця Кубрака К.В. пов`язану з порушенням частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», не вчиненням виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №522/16988/15-ц та надмірно тривалим невиконанням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року, зобов`язано державного виконавця Кубрака К.В. усунути порушення шляхом вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №522/16988/15-ц у відповідності до резолютивної частини ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 (справа N522/16988/15-ц) визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невчинення після відновлення виконавчого провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення суду від 10.02.2016 та зобов`язано вчинити необхідні виконавчі дії щодо виконання виконавчого листа у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".

ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що кошти у розмірі 27 040,00 грн., які стягнуті на його користь рішенням суду від 10 лютого 2016 року в справі №522/16988/15-ц, нестягнуті внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця.

Відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, врегульовано статтею 1174 ЦК України, відповідно до положень якої шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року №4901-УІ, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц).

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Судовий контроль за невиконанням судових рішень врегульовано Цивільним процесуальним кодексом України, який зокрема, передбачає право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд, зокрема, у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника).

ОСОБА_1 як стягувач за виконавчим листом №522/16988/15-ц, виданим Приморським районним судом м. Одеси 22 березня 2016 року про стягнення з КС «Україна» на його користь відшкодування шкоди 27 040,00 грн., оскаржив бездіяльність державного виконавця.

За результатами розгляду скарги в порядку судового контролю за невиконанням судових рішень Приморським районним судом м. Одеси в справі №522/16988/15-ц постановлено ухвалу від 9 лютого 2021 року, якою визнано бездіяльність державного виконавця Кубрака К.В. пов`язану з порушенням частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», не вчиненням виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №522/16988/15-ц та надмірно тривалим невиконанням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року, зобов`язано державного виконавця Кубрака К.В. усунути порушення шляхом вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №522/16988/15-ц у відповідності до резолютивної частини ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року.

Також вбачається, що ухвалою суду від 08 вересня 2022 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невчинення дій після відновлення виконавчого провадження виконавчих та зобов`язано вчинити необхідні виконавчі дії щодо виконання виконавчого листа.

Водночас з 2022 по 2023 роки держаним виконавцем були вчинені дії, які стали наслідком часткового стягнення на користь ОСОБА_1 коштів.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про те, що саме вказані дії державного виконавця становлять причинний зв`язок між встановленими протиправними діями та призвели до заподіянням шкоди позивачу.

Оскарження дій, рішень, бездіяльності державного виконавця є механізмом реалізації права особи на контроль в порядку цивільного судочинства за рішеннями, діями, бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади.

Крім того, вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2022 (справа N 522/20027/21), залишеним без змін постановою апеляційного суду від 06.10.2022, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової і моральної шкоди. Підставами звернення з вказаним позовом позивач вказував тривалість виконання судового рішення та протиправність дій державного виконавця, яка була встановлена ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2018, 18.06.2019, 09.02.2021.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані позивачем дії становлять причинний зв`язок між встановленими протиправними діями та призвели до заподіяння шкоди позивачу.

Крім того, держава в особі Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси не є стороною у відносинах між ОСОБА_1 та кредитною спілкою «Україна» щодо відшкодування шкоди, тому, відповідальність за порушення грошового зобов`язання може бути покладена на боржникА, у тому числі й відповідальність у вигляді інфляційних втрат від прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця в межах виконавчого провадження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди державою.

ОСОБА_1 склад цивільного правопорушення для відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди не доведений.

Визнання в ухвалі суду за результатами розгляду скарги на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця неправомірності дій, рішення, бездіяльності державного виконавця є підставою саме для поновлення права заявника (усунення порушення) у конкретному виконавчому провадженні, що не співпадає із поняттям незаконного рішення, дії чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади, що є підставою для відшкодування шкоди державою в порядку статті 1174 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції N 2) [ВП], § 41).

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.12.2023

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева