справа № 489/7662/21 провадження №2/489/364/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Єлишевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект»), ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна (далі приватний нотаріус), про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та припинення права власності

встановив:

У листопаді 2021 року позивач, через представника адвоката Балабан Н.І., звернулася до суду з позовом в якому просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом 01.11.2021 за реєстровим №1734;

- витребувати у ОСОБА_2 на її користь квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 61286362 від 01.11.2021 та запис про право власності 44776135 відповідно до якого внесений запис про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Як на підставу позовних вимог позивач вказала, що на підставі нотаріального договору купівлі-продажу від 27.02.2007 її мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

До укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») був укладений кредитний договір № на суму 30000 доларів США строком до 26.12.2014, за яким ОСОБА_3 надано споживчий кредит.

Зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором були забезпечені нотаріальним договором іпотеки від 26.12.2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

В 2009 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, який задоволено рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.05.2009 по справі № 2-1921/2009, яке набрало законної сили 18.05.2009.

У межах виконавчого провадження, 11.06.2009 Ленінським відділом державної виконавчої служби міста Миколаєва був накладений арешт на іпотечну квартиру. Відповідно до рішення суду та згідно чинного законодавства України банк обрав процедуру задоволення своїх вимог як іпотекодержателя шляхом стягнення заборгованості, а тому державний виконавець зобов`язаний був виконати рішення, яке ніким не змінено, не скасовано та підлягає обов`язковому виконанню, зверненням стягнення на квартиру у межах виконавчого провадження та її продажу з прилюдних торгів.

12.12.2011 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено нотаріальний договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки № 5207-5208, а 26.05.2012 зареєстровано право іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» в Державному реєстрі іпотек. Жодних повідомлень про зміну іпотекодержателя боржник та його поручитель не отримували. Водночас новий іпотекодержатель на момент укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором набуває право вимоги на конкретну суму боргу, яку не може змінити. Більш того, ця сума боргу була на цей час вже визначена в судовому порядку, так як АІКБ «УкрСиббанк» обрав шлях задоволення своїх вимог в судовому порядку. Таким чином, до нового іпотекодержателя перейшли усі права та обов`язки кредитора і іпотекодержателя, а саме сума боргу та право отримати цю суму боргу при реалізації майна з торгів, а в боржника і фінансового поручителя до продажу на публічних торгах існує можливість погасити суму боргу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 іпотекодавець ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. заведено спадкову справу № 46/2001. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері.

Пам`ятаючи про непогашений борг матері та продовжуючи проживати в спірній квартирі позивач мала намір погасити боргові зобов`язання матері в повному обсязі. Під час збору документів, влітку 2021 року, дізналася про договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами на користь ТОВ «Кей-Колект» та отримала від нового кредитора пропозицію щодо зустрічі та вирішення питання про погашення боргу, з чим погодилася. Почала збір коштів та восени коли мала всю суму коштів направила позивачу пропозицію про погашення боргу, яку той отримав 18.10.2021. Проте, ТОВ «Кей-Колект» в порушення чинного законодавства безпідставно змінило порядок задоволення свої вимог та незаконно набуло право власності на спірну квартиру, а 01.11.2021 продало іншій особі ОСОБА_2 , чим грубо порушило право права та інтереси позивача, незважаючи на отримане ним повідомлення.

Посилаючись на вказане та положення статей 215, 217, 388 ЦК України та інші законодавчі акти позивач звернулася до суду за захистом порушеного права.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві від 02.02.2022 в задоволенні позовних вимог просить відмовити через їх безпідставність. Вказує, що укладаючи кредитний договір та договір іпотеки ОСОБА_3 , як іпотекодавець, добровільно погодилася на встановлення особливого порядку розпорядження іпотекодержателем об`єктом іпотеки, беручи при цьому на себе зобов`язання стосовно виконання зобов`язань кредитного договору. Крім того, незважаючи на рішення суду від 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суми боргу, до теперішнього часу рішення не виконано. Слід зазначити, що фактично позивач заявила вимогу про витребування власником майна від добросовісного набувача, але не врахувала, що право власності витарувати майно має лише власник, яким вона небула, а відсутність такої ознаки виключає застосування статті 388 ЦК України. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2021, доданій до позову, чітко вказано, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у зв`язку з тим, що майно не належало ОСОБА_3 . Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно єдиним власником квартири з 01.11.2021 є ОСОБА_2 .

У письмових поясненнях від 08.12.2023 представник ТОВ «Кей-Колект» в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі, так як позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. Крім того позивачем не доведено, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем квартири, а на момент вчинення правочину в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, тобто не було підстав вважати, що ТОВ «Кей-Колект» не мало права відплатно відчужувати спірну квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.11.2021 по вищевказаній справі відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.11.201 забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 18.10.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Цією ухвалою витребувано від приватного нотаріуса копію договору купівлі-продажу від 01.11.2021 за реєстровим № 17434 та документи на підставі яких вчинено нотаріальну дію.

У судове засіданні, призначене на 12.12.2023, учасники справи не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача у поданій до суду заяві розгляд справи просила здійснювати за її відсутності та задовольнити позовні в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи причину неявки своїх представників не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 26.12.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0, на підставі якого банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 30000 доларів США на термін до 26.12.2014.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором позичальник ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язання позичальника за кредитним договором також були забезпечені договором поруки, укладеним між банком та ОСОБА_1 , позивачем у даній справі.

Іпотечна квартира належала позичальнику на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 27.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. за реєстраційним № 269.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.05.2009 у справі № 2-19211/2009 стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 169150,95 грн. та понесені судові витрати.

Право вимоги до боржників за кредитним договором та іпотечним договором ТОВ «Кей-Колект» набуло на підставі нотаріального договору факторингу № 1 та нотаріального договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчених приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. 12.12.2011 за реєстровими номерами №№ 5207-5208.

Про відступлення прав вимоги АТ «Укрсиббанк» повідомило позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 повідомленнями про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 15.12.2011 №№12-22/26983, 12-22/26984, копії яких наявні у матеріалах справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2021, після смерті якої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. заведено спадкову справу 46/2021.

Із дослідженої судом спадкової справи №46/2021, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , встановлено, що спадщина прийнята ОСОБА_1 , яка є дочкою померлої, що підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.08.1987.

17.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.20221 № 492/023-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину до складу якої входить спірна квартира відмовлено у зв`язку з тим, що майно не належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нотаріусом встановлено, що власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2021 є ОСОБА_2 .

Із постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 у справі № 814/1604/17 вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» зверталося до адміністративного суд з позовом про скасування арешту накладеного на іпотечне майно постановою б/н від 11.06.09, виданою Ленінським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, так як виконавче провадження, по якому був накладений арешт на предмет іпотеки завершено 15.10.2013 з поверненням виконавчого документа стягувачу, без фактичного виконання, а арешт з квартири не був знятий, що перешкоджало ТОВ «Кей-Колект» реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Постановою окружного суду, яка набрала законної сили, позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено та зобов`язано Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Миколаївського територіального управління юстиції у Миколаївській області зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області від 11.06.2009.

01.11.2021 між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. та зареєстрованого в реєстрі за № 1734, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке зареєстроване в державному реєстрі 01.11.2021.

В пункті 1 договору купівлі-продажу квартири вказано, що підставою для продажу кварти іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект» стало невиконання іпотекодавцем ОСОБА_3 своїх зобов`язань щодо повернення кредиту за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007, у зв`язку із чим сторони вирішили відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» та підпункту 5.2.2 пункту 5.2 договору іпотеки, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, здійснити позасудове врегулювання шляхом продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу, який здійснюється іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право останнього на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

З наведеного пункту договору купівлі-продажу також вбачається, що на адресу іпотекодавця 14.01.2021 було направлено передбачену чинним законодавством вимогу про усунення порушень основного зобов`язання з попередженням про намір продати предмет іпотеки третій особі. Вимогу було отримано іпотекодавцем особисто 25.01.2021, але наміру придбати предмет іпотеки вказана особа не висловила.

За умовами договору іпотеки від 26.12.2007 його сторони узгодили, що іпотекодержатель має право звернення на предмет іпотеки, зокрема у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку».

Згідно підпункту 5.5.2 пункту 5.2 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється, зокрема, зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодарждателя у порядку встановлено Законом України «Про іпотеку».

Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що на момент посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу спірної квартири, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» скористалося своїм правом та відповідно до застережень, передбачених договором іпотеки, відчужило іпотечне майно відповідачу ОСОБА_2 . Будь-які обтяження на квартиру або рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на дату посвідчення нотаріусом оспорюваного договору були відсутні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Правомірність укладених між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки позивачем не оскаржується, а тому їм оцінка судом не надається.

Зі змісту статей 6, 627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Згідно частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за

відшкодування завданих збитків.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 01.11.2021, було укладено між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 відповідно до умов підпункту 5.5.2 пункту 5.2 договору іпотеки, так як позичальник та іпотекодавець ОСОБА_3 не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007 та правом на переважну купівлю предмета іпотеки не скористалася.

Суд зазначає, що відчуження іпотекодержателем за договором купівлі-продажу предмету іпотеки за умови наявності невиконаного рішення суду про стягнення заборгованості по кредитному договору не припиняє дію договору іпотеки та відповідає законному засобу захисту кредитором свого порушеного права.

Матеріалами нотаріальної справи з нотаріального посвідчення договору купівлі-продаж квартири від 01.11.2021 підтверджується, що 14.01.2021 за вих. № 735488/1 та № 735488/2 ТОВ «Кей-Колект» на адресу позичальника і іпотекодавця ОСОБА_3 вимогу про порушення основного зобов`язання, в якій просило сплати борг за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007, розмір якого станом на 14.01.20211 складав 43759,89 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 1223985,44 грн.

Одночасно ОСОБА_3 була попереджена, що враховуючи існуючу заборгованість, ТОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його від власного імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу. Також запропоновано в порядку статей 36, 38 Закону України «Про іпотеку» протягом тридцятиденного строку з дня отримання даного листа, виконати основне зобов`язання, а також скористатися правом письмово повідомити ТОВ «Кей-Колект» про свій намір купити предмет іпотеки і набути переважне право на його придбання.

Письмові вимоги ОСОБА_3 отримала особисто 25.01.2021, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Проте, вимоги ТОВ «Кей-Колект» вона залишила без виконання.

Отже ТОВ «Кей-Колект» були дотримані вимоги статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення іпотекодавця за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу про свій намір укласти такий договір з іншою особою, а тому доводи позивача з цього приводу є безпідставними.

Також судом не встановлено порушень нотаріусом Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, при проведенні нотаріусом державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Відтак, продаж та державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 проведена з додержанням норм чинного законодавства.

Твердження позивача про наявність обтяжень накладених державною виконавчою службою на іпотечне майно, що унеможливлювало укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2021, є помилковими, оскільки такі обтяження скасовані в судовому порядку постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.10.2017.

Щодо посилання позивача на статтю 388 ЦК України, як на правову підставу для поновлення порушеного права, таке посилання є помилковим, оскільки наведена норма передбачає право власника на витребування майна від добросовісного набувача. У даному випадку, позивач не була власником спірної квартири, а прийняття нею спадщини після матері ОСОБА_3 не наділяє її статусом власника такого нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенню позову.

Відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Так як в задоволенні позову відмовлено повністю, арешт накладений в якості забезпечення позову на спірну квартиру ухвалою суду від 22.11.2021 підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати на відповідачів не покладаються.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та припинення права власності.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме арешт накладений ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.11.2021 у справі № 489/7662/21 (провадження № 2-з/489/164/21) на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2

Відомості про учасників справи:

позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Іонна Павла ІІ, 4/6, коп. «В», пов. 4, каб.402;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 26.12.2023.

Суддя І.В.Коваленко