Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/374/23

Номер провадження 2/348/378/23

29 червня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді: О.Ю.Максименко

за участю секретаря судових засідань: О.Р.Боєчко

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.08.1996 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вже є повнолітньою, та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося через різницю у поглядах на життя та обов`язки, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Шлюб носить формальний характер. Тому відповідач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Малолітнього сина ОСОБА_6 просить залишити проживати разом з ним, враховуючи те, що вони не дійшли добровільної згоди з відповідачем з ким проживатиме малолітня дитина після розірвання шлюбу. У зв`язку з чим позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його батьком - ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимги позивача підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що на момент пред`явлення позову між сторонами існував спір щодо місця проживання дитини, проте в подальшому це питання сторони між собою вирішили в добровільному порядку і на сьогоднішній день спору щодо місяця проживання малолітнього сина в них немає, проте від позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини він не відмовляється.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що не заперечує проти розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , оскільки фактично їх шлюб вже припинив своє існування, в неї є інший чоловік. Також просить визначити місце проживання малолітнього сина з позивачем, оскільки вона буде виїжджати за кордон на заробітки, сина з собою взяти не зможе. Спору між нею та позивачем щодо місця проживання дитини в них немає. Наразі син проживає з позивачем, вона проживає окремо, хоча зареєстрована з позивачем за однією адресою. У разі відсутності позивача дома, вона приїздить до сина. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити ОСОБА_7 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вивчивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вислухавши сторони вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому Космацькою сільською радою Косівського району 27 серпня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.24).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_4 , яка є повнолітньою, та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.23).

Заявою представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.05.2023 було повідомлено, що комісією рекомендовано виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради відмовити у наданні висновку про визначення місця проживання дітей у зв`язку з відсутністю спору між батьками (а.с.42).

Відповідно до заяви представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.05.2023 повідомлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11.05.2023 розглядалося питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 надала Службі у справах дітей письмові пояснення, в яких зазначила, що вона не заперечує щодо місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_6 разом з батьком після розірвання шлюбу(а.с.48).

Заявою від 12.06.2023 представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради повідомляє, що на засіданні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 09.06.2023 затверджені рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 11.05.2023, згідно яких відмовлено у визначенні місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю спору між батьками (а.с.52).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09.06.2023 № 724 "Про розгляд питань органу опіки та піклування" відмовлено у наданні висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю спору між батьками (а.с.60).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, у відповідача є інший чоловік, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу не можливе та шлюб між сторонами слід розірвати.

Щодо позовної вимоги позивача про визначення місця проживання дитини суд зауважує наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини, про що підтвердили представник позивача та відповідач. Позивачем не надано суду доказів необхідності визначення місця проживання дитини з батьком. Сторони наразі проживають окремо, малолітній син залишився проживати з батьком. Відповідач відвідує сина в будь-який зручний для неї час. Відповідач повідомила, що буде виїжджати за кордон на заробітки, проте коли це буде вона не знає, наразі офіційно працює в Україні.

Представник позивача ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні не зазначив, яким чином порушуються права позивача як батька, оскільки він і відповідач вказали про те, що вони досягнули згоди стосовно визначення місця проживання їх малолітньої дитини.

Таким чином, в ході розгляду справи не здобуто належних підтверджень необхідності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, у зв`язку із чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ст. 3, 7, 19, 21, 24, 104, 105, 110, 112, 141, 161 СК України, ст. 15, 29 ЦК України, ст. 9, 10, 12, 13, 77-81, 89, 259, 263-265, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , зареєстрований Космацькою сільською радою Косівського району 27 серпня 1996 року, актовий запис № 20, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_7 ».

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 10.12.1997, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_9, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001130 від 08.12.2016, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківській області 18.10.1996, зареєстрована за адресою: с. Тисменичани Надвірнянського району Івано-Франківської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, , місцезнаходження: вул. Грушевського, 21 м. Івано-Франківськ.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О.Ю. Максименко

Повне судове рішення складено 30.06.2023