КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 362/2724/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4857/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 листопада 2022 року (суддя Ковбель М.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

встановив:

у травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати Васильківський районний підрозділ Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», перенести лінію електропередачі із земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 , яка є її власністю, на територію, яка є місцем загального користування і не створює небезпеки для здоров`я і життя громадян та небезпеки для будівель і споруд.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 18 серпня 2008 року, укладеного між нею та ОСОБА_2 , вона стала набувачем і власником незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім цього, відповідно до іншого договору купівлі-продажу від 18 серпня 2008 року, укладеного між нею і ОСОБА_2 , вона стала набувачем і власником земельної ділянки, площею 0,125га, на якій знаходиться незавершене будівництво житлового будинку.

Позивачка зазначала, що на вищезазначеній земельній ділянці проходить повітряна лінія електропередачі, власником якої є Васильківський районний підрозділ Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», правонаступником якого є відповідач. Разом з цим, проведення будь-яких робіт щодо будівництва будинку на вказаній земельній ділянці, яка перебуває у її власності, створює небезпеку як для життя і здоров`я фізичних осіб, так і небезпеку для самої будівлі.

Позивачка стверджувала, що вона неодноразово зверталася до відповідача із заявами про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом перенесення лінії електропередачі в інше місце, яке знаходиться поряд і не буде створювати небезпеки для людей. Проте відповідач надсилав на її адресу формальні відповіді і не має намірів переносити лінію електропередачі в місце, що не буде створювати небезпеку для неї та

інших фізичних осіб.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судове рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спору, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивачка стверджує, що її земельна ділянка була сформована задовго до побудови лінії електропередач ПЛ 10 кВ Л-ТП-770, повітряна лінія електропередач була збудована на електроопорах, які розміщені на відстані 4м від будинку, наявність лінії електропередач, що належить відповідачу, перешкоджає їй здійснювати в повному обсязі право власності на свою земельну ділянку, а саме володіти, користуватися і розпоряджатися нею, зокрема, добудувати жилий будинок в повному обсязі.

Позивачка стверджує, що вона отримала всі необхідні дозволи для проведення будівництва житлового будинку та господарських споруд, отримала технічні умови на підключення до електромережі К-07-19-0413 та підписаний договір на приєднання до електричних мереж систем розподілу. Житловий будинок введено в експлуатацію, декларація та витяг про власність зареєстровані у відповідних державних реєстрах, але повністю добудувати вказаний будинок не вдається, оскільки їй заважає електроопора повітряної лінії електропередач напругою 10 кВ.

Позивачка посилається на те, що земельні сервітути в розумінні ст. 99 Земельного кодексу України та обмеження (обтяження) прав на зазначену земельну ділянку не зареєстровані. Крім того був затверджений детальний план території, який було погоджено з «Київобленерго», де вказується про перенесення існуючої ЛЕП з даного масиву.

Позивачка зазначає, що розміщення повітряної лінії електропередачі ПЛ 10 кВ Л-ТП-770 від ПС «ЗОРЯ», яка проходить над її земельною ділянкою, не відповідає вимогам Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», Правилам охорони електричних мереж, та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», перенесення бетонних опор повітряної лінії електропередачі в інше місце можливе за умови розроблення проекту, тому суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок, що розташування на її земельній ділянці спірної повітряної лінії електропередач є обмеженням, яке встановлено законом, оскільки фактично охоронна зона уздовж повітряної лінії електропередач не встановлена. Тобто відсутні підстави вважати, що вона повинна використовувати належну їй на праві власності земельну ділянку з обмеженнями, встановленими в охоронній зоні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Безштанько В.В. просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що повітряна лінія електропередачі ПЛ 10 кВ Л-ТП-770 була побудована у 1970 році на земельній ділянці, виділеній із земель запасу на потребу електроенергетичної галузі, що підтверджується паспортом лінії. Крім того, при оформленні земельної ділянки позивачка бачила і знала про проходження через неї повітряної лінії електропередач, однак незважаючи на це, все одно оформила право власності на вказану земельну ділянку, а отже позивачка зобов`язана використовувати дану земельну ділянку з обмеженнями, встановленими законодавством України.

ОСОБА_1 , будучи повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення повістки-повідомлення на електронну адресу, зазначену нею у апеляційній скарзі, у судове засідання не з`явилася, направила на електронну пошту Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність (с.с.61 т.2).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Безштанька В.В., який просив залишити рішення суду без змін, підтримавши відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 18 серпня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Нещасною Т.М., ОСОБА_1 придбала незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 .

18 серпня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_1 придбано земельну ділянку, площею 0,125 гектара, яка розташована на території АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2008 року, згідно Українського класифікатора УКПОКЧЗД визначені обмеження для земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку: правові - зміна цільового призначення; дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон; для земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства: правові - зміна цільового призначення, продаж земельних ділянок іноземним громадянам; дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон.

З наданих суду позивачкою документів вбачається, що за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на дві земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_3 : з кадастровим номером :12:025:0103, площею 0,1 га, та з кадастровим номером :12:025:0104, площею 0,025 га.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 травня 2015 року, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :12:025:0103, площею 0,1000 гектарів, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, не зареєстровані.

Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :12:025:0104, площею 0,025 га, позивачкою суду не надано.

Відповідач не заперечував, що на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 , розміщена електроопора ПЛ-10кВ.

Також судом встановлено, що ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» була побудована у 1970 році на земельній ділянці, яка була виділена на потреби електроенергетичної галузі, та обліковується на балансі ПрАТ «Київобленерго» з 1 жовтня 1970 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 76 Земельного Кодексу України землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об`єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об`єкти транспортування електроенергії до користувача, крім визначених законом випадків розміщення таких об`єктів на землях іншого цільового призначення.

Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони.

У статті 112 ЗК України зазначено, що охоронні зони створюються уздовж ліній

зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти (пункт б).

Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Згідно ст. 114 ЗК України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

У статті 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» (далі - Закон) наведені поняття охоронних зон та санітарно-захисних зон:

охоронні зони об`єктів енергетики - це зона вздовж повітряних і кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля;

санітарно-захисна зона об`єктів енергетики - це територія вздовж ліній електропередачі, навколо трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв, яка встановлюється для захисту населення від шкідливого впливу електричних полів, спричиненого певною їх напругою.

Згідно частин 1 та 2 статті 21 Закону санітарно-захисна зона об`єктів енергетики встановлюється для захисту населення від шкідливого впливу електричних полів, спричиненого певною їх напругою. Санітарно-захисна зона вздовж повітряних та кабельних ліній електропередачі залежно від їх напруги встановлюється у вигляді території, межі якої регламентуються по обидва боки ліній на певній відстані від проекції крайніх фазних проводів чи/або кабелів на землю в перпендикулярному до електролінії напрямку.

У частинах 1 та 2 статті 22 Закону визначено, що охоронні зони об`єктів енергетики встановлюються вздовж повітряних та кабельних ліній електропередачі та навколо електростанцій, електропідстанцій, струмопроводів і пристроїв, для забезпечення нормальних умов експлуатації об`єктів енергетики, запобігання ушкодженню, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Охоронні зони уздовж повітряних ліній електропередачі встановлюються у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки ліній від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на певній відстані залежно від напруги ліній електропередачі.

У статті 24 Закону зазначено, що розміри охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики залежно від їх конструкції та напруги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Межі охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики зазначаються в містобудівній документації, документації із землеустрою та кадастрових планах. Розмір охоронних та санітарно-захисних зон уздовж повітряних ліній електропередачі визначається паралельними прямими по обидва боки ліній від крайніх проводів на відстані від 2,0 до 40,0 метра залежно від напруги.

Згідно п. 11.3.9. ДБН Б.2.2.-12:2018 «Планування і забудова територій», які затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 100 від 23 квітня 2018 року, для повітряних і кабельних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв всіх напруг визначаються охоронні і СЗЗ, розміри яких залежать від типу і напруги енергооб`єкта. Розміри цих зон слід приймати у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року № 209 «Про затвердження Правил охорони електричних мереж» (далі - постанова № 209) та ДСН 239-96 «Державні санітарні норми і правила захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань» (далі - ДСН 239-96).

Пунктом 5 постанови № 209 визначено, що охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань: (для повітряних ліній напругою) 2 метрів - до 1 кВ; 10 метрів - до 20 кВ.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 476 від 21 липня 2017 року затверджені Правила улаштування електроустановок, у главі 2.5. «Повітряні лінії електропередавання напругою понад 1кВ до 750 кВ» яких міститься розділ «Проходження ПЛ через населену місцевість».

Пунктом 2.5.169 вказаного розділу передбачено, що прокладати ПЛ у населеній місцевості необхідно з дотриманням вимог державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». На селищних територіях усіх видів поселень дозволено споруджувати ПЛ напругою, нижчою ніж 35 кВ.

Також у пункті розташована таблиця 2.5.32 «Відстань від проводів до межі зон і споруд», згідно якої при напрузі понад 1 до 20 кВ відстань по горизонталі від проекції крайніх проводів до межі зон і споруд повинна становити: для проводів у невідхиленому стані - відстань до межі ОЗ (охоронна зона) - 10м, відстань до межі СЗЗ - не визначена; для проводів в стані найбільшого відхилення - відстань до об`єктів (будівель, споруд, гаражів), розташованих в охоронній зоні - 2м.

Позивачкою суду першої інстанції не було надано доказів, що опора ПЛ-10кВ розташована на недозволеній відстані від житлового будинку і що таке розташування є результатом дій відповідача, а не результатом здійснення позивачкою або попереднім власником земельної ділянки будівництва будинку без врахування вищезазначених норм.

Пунктом 4 постанови № 209 передбачено, що у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами.

З наданих відповідачем суду першої інстанції документів вбачається, що спірна ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» була побудована у 1970 році, здана в експлуатацію 1 травня 1970 року, обліковується як об`єкт основних засобів з 1 жовтня 1970 року і не змінювала місця свого розташування. Отже, купуючи земельну ділянку у 2008 році, позивачка була обізнана про розташування на ній електроопори повітряної лінії електропередачі і доказів, які спростовують ці обставини ОСОБА_1 надано не було.

Вказані обставини також підтверджуються відомостями, які зазначені у пункті 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2008 року, у якому зазначено, що, як земельна ділянка, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, так і земельна ділянка, надана для ведення особистого підсобного господарства, мають правові обмеження - дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон.

Та обставин, що до Державного земельного кадастру не були внесені відомості про обмеження у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 321070000:12:025:0103, не свідчить, що такі обмеження не були встановлені при передачі земельної ділянки у власність у 1998 році, оскільки відомості до Державного земельного кадастру про зазначену земельну ділянку були внесені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 12 грудня 2014 року. Однак, технічна документація із землеустрою, на підставі якої дана земельна ділянка передавалася у власність ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Васильківської міської ради народних депутатів № 239 від 22 грудня 1998 року, суду надано не було.

Також суду не надано відомостей з Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 321070000:12:025:0104.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем права позивачки, як власника земельних ділянок, на яких розташована ПЛ напругою 10кВ, не порушені, а позивачка була обізнана про обмеження у користуванні земельними ділянками.

Доводи позивачки, що відповідач зобов`язаний перенести лінії електропередачі в інше місце, яке не буде створювати небезпеки для людей, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, так як наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що спірна ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» була побудована до набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, а також до передачі земельної ділянки попередньому власнику для будівництва житлового будинку.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивачкою у апеляційній скарзі стверджується, що нею побудований житловий будинок, який введено в експлуатацію. При цьому позивачка також зазначає про неможливість добудувати житловий будинок, так як заважає електроопора ПЛ-10кВ.

Разом з цим, позивачкою не наведено, як саме електроопора ПЛ-10кВ заважає добудувати житловий будинок, який вже зданий в експлуатацію, а також не надано суду жодного доказу у підтвердження своїх посилань.

У рішенні суду наведені норми матеріального права, які визначають порядок та процедуру перенесення об`єктів електричних мереж у разі спорудження будівлі на земельній ділянці, на якій розташований об`єкт електричних мереж.

Колегія суддів вважає, що зазначення даних норм матеріального права є правомірним, і не вбачає необхідності у їх повторному наведенні у постанові апеляційного суду.

За таких обставин, саме позивачка, у разі порушення питання про перенесення електроопори, повинна замовити відповідну технічну документацію та здійснити оплату проведення таких робіт у разі їх погодження.

Доводи апеляційної скарги, що обов`язок відповідача перенести спірну електроопору передбачений затвердженим детальним планом території, який було погоджено з «Київобленерго» та який передбачає перенесення існуючої ЛЕП з житлового масиву, де розташований будинок, який належить ОСОБА_1 , належними доказами не підтверджені.

В матеріалах справи наявні технічні умови № КСР-00-19-0671-ТВ до проєкту винесення ділянки ЛЕП-10 кв Л-ТП-770 від ПС 110/35/10 кВ «Заря» за межі житлового масиву, які направлені до ПрАТ «Київобленерго» 31 грудня 2019 року. Однак, будь-яких відомостей про їх погодження та затвердження відповідного проєкту суду надано не було.

Посилання позивачки на те, що електроопора ПЛ 10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» встановлена з порушенням державно-будівельних норм, також не підтверджені належними доказами, зокрема, висновком відповідної судової експертизи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк