Провадження №2/932/943/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.,

представника позивача: Янковської Г.В.,

третьої особи: ОСОБА_1 ,

представника третьої особи: Усенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Альмира Групп», третя особа: ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся із позовом в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути із ТОВ «Алмира Групп» 1 111 608,73 грн., що складається із основного боргу в сумі 835 039,25 грн., пені 245 668,97 грн., 30% річних 7 551,68 грн., інфляційнийних втрат 23 348,83 грн.

Ухвалою суду від 11.09.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 03.02.2021 закрито підготовче провадження та відразу розпочато розгляду справи по суті.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 21.09.2018 укладено договір безпроцентної поворотної позики за якою позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти із умовою їх повернення до 08.07.2019. При укладенні договору позики було дотримання вимог ст.65 СК України та ч.2 ст.44 Закону України «Про товариство з обмеженою відповідальністю». На виконання умов договору позики позивач перерахував в користь відповідача, а також виконуючи боргові зобов`язання відповідача в користь ТОВ «Альфа Лізин Україна» грошові кошти в сумі 553 706,19 грн. Крім того 15.10.2018 він позичив відповідачу 15 тис. доларів США, що підтверджується розпискою керівника відповідача. Оскільки позику відповідач повернув лише частково, позивач просить стягнути решту із врахуванням індексу інфляції, а також стягнути пеню у визначеному договором розмірі.

В обґрунтування відзиву відповідачем визнано позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

В обґрунтування пояснень третя особа зазначає, що договір позики є фікцією та спробою позивача захопити підприємство відповідача, засновником якого була третя особа. Тривають судові процеси у яких третя особа намагається поновити корпоративні права на підприємство. Із приводу заволодіння корпоративними правами та майном третьої особи тривають кримінальні провадження. Звертає увагу, що договір позики укладено з численними порушеннями: замість гривні надано розписку про позику в іноземній валюті, позивач вказує про надання кредиту поза межами дії договору.

В судовому засіданні представник позивача просила позов задовільнити з мотивів, наведених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляду справи за його відсутністю.

Третя особа та його представник просили відмовити у задоволенні позову з мотивів, наведених у поясненнях третьої особи.

Обставини, встановлені судом.

Згідно копії протоколу загальних зборів учасників ПП «Алмира Групп» від 17.09.2018, ОСОБА_3 , як єдиний учасник підприємства із часткою 100% надав згоду на укладення договору позики із ОСОБА_2 на суму, що не перевищує 1,5 млн грн., повноваження на укладення договору надано директору товариства - ОСОБА_1 .

Згідно копії договору позики від 21.09.2018 №21092018, укладеного між ОСОБА_2 , як позикодавець та ПП «Алмира Групп», як позичальник, від імені якої діє ОСОБА_1 , позичальник зобов`язався надати позичальнику безпроцентну фінансову допомогу на поворотній основі в сумі 1 173 446,21 грн.

Згідно умов вказаного договору:

- цільове призначення позики визначено для виконання зобов`язань позичальника за договором фінансового лізингу №118-ЗП-МСБ-Ф-074 від 08.06.2018;

- валюта по всім розрахункам - національна валюта України;

- позика надається тільки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника або шляхом внесення коштів до каси позичальника;

- строк повного повернення позики становить 10 днів з моменту надання останньої суми позики;

- при порушення строків повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ, від суми несвоєчасно повернутої позики.

Вказаним договором становлено наступний графік надання позики: до 12.09.2018 40 266,52 грн.; до 12.10.2018 39 911,73 грн.; до 12.11.208 39556,93 грн.; до 12.12.2018 39 202,13 грн.; до 12.01.2019 38 847,33 грн.; до 12.02.2019 38 847,33 грн.; до 12.03.2019 38 137,73 грн.; до 12.04.2019 37 782,73 грн.; до 12.05.2019 37 428,14 грн.; до 12.06.2019 38 786,33 грн.; до 26.06.2019 вказано 785 033,90 грн. проте прописом зазначено тридцять вісім тисяч вісімсот сорок сім грн. 33 коп.

Згідно копії розписки до договору позики №21092018, складеної 15.10.2018, ПП «Алмира Групп» в особі ОСОБА_1 отримало від ОСОБА_2 грошову позику в сумі 15 тис. доларів США.

Згідно копії квитанції від 21.09.2018 ОСОБА_4 спалтила в корсть ПП «Алмира Групп» 40 300 грн., призначення внесення «займу» згідно договору №21092018 від ОСОБА_2 .

Згідно копій квитанцій до прибуткового касового ордеру ПП «Алмира Групп» прийнято від ОСОБА_2 : 24.01.2019 - 38 847,33 грн.; 12.02.2019 38 492,54 грн.; 12.03.2019 38 137,73 грн.; 11.04.2019 37 782,73 грн.; 10.05.2019 37 428,14 грн.; 12.06.2019 38 786,33 грн.; 11.07.2019 36 718,55 грн.; 09.08.2019 36 363,75 грн.; 11.09.2019 36 008,65 грн.; 15.10.2019 35 654,15 грн.; 12.11.2019 35 299,35 грн.; 11.12.2019 34 940,55 грн.

Згідно копій дублікатів квитанцій ОСОБА_2 сплатив в користь ТОВ «Альфа-лізинг Ккраїна» за ПП «Алмира Групп» згідно договору №118-ЗП-МСБ-Ф-074/1 від 08.06.2018: 14.01.2020 грошові кошти в сумі 34 589,75 грн.; 20.01.2020 117,18 грн.; 13.03.2020 33 880,15 грн.; 10.04.2020 33 525,36 грн.; 13.05.2020 33 170,57 грн.; 20.05.2020 31 466,61 грн.

Згідно копій видаткових ордерів ПП «Алмира Групп» повернула ОСОБА_2 30.05.2020, 01, 02, 03, 04, 05, 09, 10, 11, 12, 15, червня 2020 року грошові кошти в сумі по 49 тис. грн. та 16.06.2020 в сумі 11 117,95 грн.

Під час розгляду справи судом ставилося питання про надання позивачем оригіналів описаних доказів, проте позивачем їх не надано. Позивач покликався на те, що оригінал договору позики та розписки відповідачем було надано до правоохоронних органів.

Згідно складеного між сторонами 20.11.2020 акту звірки взаємних розрахунків відповідач винен позивачу 418 713,75 грн. та 15 000, доларів США.

В межах судових справ №904/393/20 та №904/2226/21 ОСОБА_1 оскаржував рішення ПП «Алмира Групп» про передачу частки у вказаному підприємстві в користь ОСОБА_3 , а також договір купівлі-продажу такої частки та інше. Проте остаточними рішеннями господарських судів у задоволенні обох позовів було відмовлено.

ОСОБА_1 надані копії витягів за Єдиного реєстру досудових розслідувань за якими в реєстр внесено відомості за його заявами, в тому числі щодо заволодіння його майном та корпоративними правами ПП «Алмира Групп». Проте вироків за цими провадженнями не надано.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 10 510 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Нормами, закріпленими у статтях 133, 134, 136 КЗпП України передбачено покладення на керівника підприємства обов`язок відшкодувати завдану підприємству шкоду.

Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі №6-996цс17, Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №569/1646/14-ц (провадження №61-5020св18) та від 14.04.2020 у справі №628/3909/15 (провадження №61-42915св18).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

За приписами ч.2 ст.1087 ЦК України, розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.1088 ЦК України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту (ч.1). Безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків (ч.3). Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами (ч.4).

Преамбулою Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 визначено, що це Положення розроблено відповідно до статті 33 Закону України «Про Національний банк України» та визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Згідно п.25 вказаного Положення, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

За приписами п.34 Положення, касові ордери або видаткові відомості після їх одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах проставляється відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати (число, місяць, рік).

За приписами п.33 Положення, прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (додаток 4), який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. Видаткові касові ордери, оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості.

За приписами п. 39 Порядку, установи/підприємства відображають у касовій книзі усі надходження і видачу готівки в національній валюті (додаток 5).

Згідно п. 48 Положення, установа/підприємство визначає і встановлює за погодженням з банком (у якому відкрито рахунок установи/підприємства, на який зараховуються кошти) строки здавання ним готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках відповідно до таких вимог: 1) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де є банки - щодня [у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас]; 2) для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), установлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) у день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня; 3) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів.

Застосовуючи вказані норми законодавства Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 №910/5226/17 вказав про вірність висновків судів першої та апеляційної інстацій про відмову в задоволенні позову з мотивів не доведення факту надання відповідачу позики за договором й виникнення заборгованості.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

1. Позивачем не надано оригіналів документів на підтвердження факту надання позики.

При цьому із наданої відповідачем переписки із правоохоронними органами вбачається, що оригінал розписки надано до поліції саме відповідачем.

Тобто борговий документ, який підтверджує борг, у позивача відсутній. Такий документ був у позичальника, що може свідчити лише про повернення боргу.

Оригіналів як свого примірника договору позики так і квитанцій до прибуткових касових ордерів позивачем не надано без жодних обґрунтувань.

2. Надані копії квитанцій до прибуткових касових ордерів не підтверджують виникнення боргу з наступних підстав.

Зокрема такі квитанції підписані у графі «головний бухгалтер» то ОСОБА_5 , то ОСОБА_1 , а деякі взагалі не містять ідентифікації виконавця підпису. При цьому не надано документів на підтвердження що вказані особи призначені на посаду головного бухгалтера, чи визначені як уповноваженні на прийняття готівки підприємством.

Також відсутній підпис касира, який якраз і посвідчує факт отримання грошових коштів (засвідчує виконання ордеру).

Суду не надано доказів ведення товариством касового обслуговування, зокрема не надано журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, касової книги.

Також не надано доказів факту здавання готівки до банку, факту відображення відповідних операцій у бухгалтерському та податковому обліках.

Окрім того частина ордерів датовані вже після спливу визначного договором строку повернення позики. Вимоги про повернення коштів позивач не пред`являв, відтак за такими ордерами строк повернення коштів не міг настати.

3. Надана копія розписки також виходить за межі договору позики, оскільки суперечить визначеним порядку надання та валюті позики.

Крім того розписка суперечить вказаним у законодавстві формам розрахунків із юридичною особою та не може свідчити про отримання коштів саме юридичною особою.

4. Суд також критично оцінює квитанції про сплату коштів за договором фінансового лізингу. По-перше не надано відповідного договору. По-друге, аналогічно як і частина ордерів, практично всі квитанції датовані вже після спливу визначного договором строку повернення позики.

5. Так само критично суд оцінює й квитанцію від 21.09.2018, оскільки не надано її оригіналу (в тому числі й дублікату), та повноважень ОСОБА_4 сплачувати грошові кошти від імені Мархасіна.

6. За вказаних обставин позовні вимоги є недоведеними та не підлягають до задоволення.

7. Визнання позову відповідачем не приймається судом, адже таке суперечить вимогам закону та може порушити права ОСОБА_1 в частині можливого відшкодування збитків відповідачу як особа, що була керівником підприємства при виникнення спірних правовідносин.

Окрім того у випадку доведення позивачем складення ОСОБА_1 розписки та отримання ним готівки за ордерами від 11.07.2019 та 09.08.2019, обов`язок із повернення таких коштів може бути покладано саме на третю особу.

8. Пояснення третьої особи до уваги не беруться, оскільки не стосуються предмету даного спору, є неконкретними, не послідовними та голослівними. Доводи щодо незаконного заволодіння корпоративними правами спростовані судовими рішеннями, які набрали законної сили. Вчинення щодо ОСОБА_1 злочину не доведено обвинувальним вироком суду.

9 Інші доводи сторін спору не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює.

10. Оскільки суд відмовляє у позові, сплачені позивачем судові витрати не підлягають до відшкодування. Іншими особами судових витрат не заявлялося.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного підприємства «Альмира Групп», третя особа: ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики відмовити.

Судові витрати не розподіляти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 21.06.2023.

Суддя: В.І. Цитульський