Провадження № 2/369/5186/23
РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ),про зняття арешту з квартири, -

встановив:

У липні 2023 року Позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом про зняття арешту з квартири. Вимоги мотивував тим, що вона є власником 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.1996. Крім цього, вона є власником ще 1/2 частки цієї квартири на підставі договору дарування від 10.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ященко П.В. за реєстраційним №1837, а загалом є власником 3/4 частки даної квартири.

Інша, 1/4 частка цієї квартири належить на праві власності матері позивача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2020 року та державної реєстрації даного права власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №231532516 від 07.11.2020.

Позивач зазначила, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна їй стало відомо, що згідно постанови серія та номер: 315/2 від 30.05.2006 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , а саме на 3/4 її частини, що належать їй, ОСОБА_1 на праві власності, що зокрема підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №326812947 від 23.03.2023 року.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про реєстрацію до 01.01.2013р. реєстраційний номер обтяження: 3325556, дата реєстрації 13.06.2006 12:17:58, реєстратор: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора. Особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 (Панцер, як зазначає позивач, її дошлюбне прізвище, яке було змінене на ОСОБА_4 в зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додається), тип майна: квартира, 3/4 частини квартири. Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначила, що причина, за якою Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі накладено арешт на вищезазначену квартиру позивачу невідома, так як ніяких повідомлень та документів з цього приводу на її адресу від даної виконавчої служби не надходило.

У позасудовому порядку вирішити питання зняття арешту не має можливості, оскільки виконавець позбавлений можливості вчиняти будь-які виконавчі дії після закриття виконавчого провадження, його знищення. На підставі викладеного, позивач вважає, щопорушуються її права щодо права власності на 3/4 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (на час накладення арешту - АДРЕСА_4 ), так як із-за накладеного на неї відповідачем та не знятого арешту, не зважаючи на закінчення виконавчого провадження, вона не має можливості розпоряджатись даним майном і тому вимушена звернутись до суду про зняття цього арешту.

Позивач з посиланням на ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" просить суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , накладений Постановою серія та номер: 315/2 від 30.05.2006 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 3325556 від 13.06.2006 12:17:58.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, її представник адвокат Мєстєчкіна О.І. подала заяву про слухання справи у їх відсутності, просила задовольнити позов, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином.

У судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з`явилася, про причини неявки не повідомила, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином.

Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (згідно свідоцтва про шлюб від 03.11.2006 дошлюбне прізвище ОСОБА_3 є власником 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.1996, згідно розпорядження органу приватизації Боярської міської ради від 26.12.1996р. №289. Крім цього, вона є власником ще 1/2 частки цієї квартири на підставі договору дарування від 10.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ященко П.В. за реєстраційним №1837, тобто загалом є власником 3/4 частки даної квартири.

Інша, 1/4 частка цієї квартири належить на праві власності третій особі у справі матері позивача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2020 року та державної реєстрації даного права власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №231532516 від 07.11.2020.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до постанови серія та номер: 315/2 від 30.05.2006 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , а саме на 3/4 її частини, що належать позивачу ОСОБА_1 на праві власності, що зокрема підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №326812947 від 23.03.2023 року.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про реєстрацію до 01.01.2013р. реєстраційний номер обтяження: 3325556, дата реєстрації 13.06.2006 12:17:58, реєстратор: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора. Особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 (Панцер, як зазначає позивач, її дошлюбне прізвище, яке було змінене на ОСОБА_4 в зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додається), тип майна: квартира, 3/4 частини квартири. Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали суду від 18.07.2023 року Київський обласний державний нотаріальний архів Філія 1 надіслав до суду копії Постанови №315/2 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, виданої Державною виконавчою службою Києво-Святошинського району від 30.05.2006 та копії документів, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно постанови №315/2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.05.2006 року, державним виконавцем Машкіним Є.О. державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі при примусовому виконанні постанови №3-3473-1/06 виданої 03.03.2006 року Солом`янським райсудом м. Києва про конфіскацію у ОСОБА_3 автомобіля VW - Гольф 1984 р.в. на користь держави, або стягнення вартості автомобіля у сумі 4148 грн., накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , 1980 р.н., а саме: 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3 , а саме 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №7891284 від 13.06.2006 12:18, наданого Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис , параметрами якого є: арешт нерухомого майна на підставі постанови 315/2, 30.05.2006, Державна виконавча служба у Києво-Святошинському районі, об`єкт обтяження: квартира, 3/4 квартири, АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата та час реєстрації: 13.06.2006 12:17. Реєстратор: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора. Реєстраційний номер: 3325556.

Згідно листа відповіді від 17.02.2021 №8428 на заяву ОСОБА_1 Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що згідно отриманої пошукової інформації за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що інформація про виконавчі провадження, які перебувають чи перебували у Відділі щодо стягнення з ОСОБА_5 відсутня, у зв`язку з тим, що функціонування реєстрів виконавчих проваджень введено з 2007 року. Також зазначено про неможливість вчинення виконавчих дій зі звільнення майна з під арешту оскільки відсутні відомості про виконавчі провадження, на підставі яких накладено арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_5 відповідно до постанови №315/2 від 30.05.2006 року. Заявнику роз`яснено, що у відповідності до п. 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно листа відповіді від 01.04.2021 №18857 на заяву ОСОБА_1 Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що (в зв`язку із зміною назви на даний час - Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), повідомив, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Відділі станом на 01.04.2021 виконавчі провадження відносно боржника - фізичної особи ОСОБА_6 НОМЕР_1 не перебувають.

Враховуючи встановлені вищезазначені обставини у справі, суд вважає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинне призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом, а наявність протягом тривалого часу (17 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанова ВС від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11, провадження № 61-3814св22).

Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

В ст. 321 Цивільного кодексу України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Змістом ст. 386 Цивільного кодексу України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи, що станом на даний час виконавче провадження в рамках якого накладено арешт, відсутнє, то наявні підстави для зняття арешту, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню, та слід зняти арешт з 3/4 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати заборону її відчуження, накладений Постановою серія та номер: 315/2 від 30.05.2006 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 3325556 від 13.06.2006 12:17:58.

Керуючись ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 386 Цивільного кодексу України, ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ),третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з квартири - задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження з 3/4 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою серія та номер: 315/2 від 30.05.2006 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 3325556 від 13.06.2006 12:17:58.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 грудня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ