Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/989/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Кашуба А.В.,

секретар судового засідання Чернянчук К.П., Онисько С.С.,

за участі представника позивача адвоката Сливка Ю.Ю.,

представника відповідача Довбака О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берегівської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за період невиконання рішення суду у розмірі 101137,95 грн,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом.

Позивачка просить суд стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за період невиконання рішення суду про стягнення сум, належних їй до виплати при звільненні, а також про стягнення середнього заробітку за час затримки їх виплати, - за період із 22.11.2021 по 30.12.2022 в сумі 101137,95 грн.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що Рішенням Виноградівського районного суду від 19.11.2021 у справі №299/3654/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено, зокрема, стягнути із Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА вихідну допомогу, належну до виплати при звільненні, у розмірі 6131,79 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 13.01.2020 по 19.11.2021 у розмірі 136067,34 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 24.12.2021 у вказаній справі в порядку виконання замінено сторону боржника з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА на Берегівську РДА як правонаступника. Вказані судові рішення набрали законної сили.

30.12.2022 на банківський рахунок позивачки були перераховані кошти в сумі 142199,13 грн на виконання Виконавчого листа та рішення Виноградівського районного суду №299/3654/21.

Позивачка посилається на положення ч.1 ст.117 КЗпП України, за змістом якого, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому позивачка вважає, що оскільки днем фактичного розрахунку є 30.12.2022, то за період із 22.11.2021 по 30.12.2022 боржник повинен виплатити їй середній заробіток з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 354,87 грн, визначеної судом у Рішенні у справі №299/3654/21.

Відповідач подав відзив. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи відзиву полягають у наступному.

Відповідно до пункту першого статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі відсутності у зазначеного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження" із заявою про виконання рішення суду (пункт другий статті З Закону).

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (пункт четвертий статті 3 Закону).

Рішення Виноградівського районного суду від 19.11.2021 року у справі № 299/3654/21 про стягнення з управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивача з роботи виконано у повному обсязі в порядку безспірного списання коштів з рахунку Берегівської районної державної адміністрації.

Виконання рішення Виноградівського районного суду від 05.11.2021 року у справі № 299/3654/21 здійснювалось відповідно до постанови КМУ від 03.08.2011 року № 845 „Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" у примусовому порядку управлінням Державної казначейської служби у Берегівському районі Закарпатської області. Для забезпечення виконання рішень судів Берегівською районною радою була прийнята відповідна цільова районна Програма сприяння виконання рішень судів та інших виконавчих документів, яка була підготовлена та попередньо схвалена розпорядженням голови Берегівської районної державної адміністрації.

Оскільки у Берегівської райдержадміністрації були відсутні кошти державного бюджету і районного бюджету, необхідні для виконання рішення Виноградівського районного суду у справі № 299/3654/21 та інших аналогічних рішень цього ж суду за позовами інших звільнених працівників управління освіти, молоді та спорту Виноградівської райдержадміністрації, Закарпатська обласна державна адміністрація, за клопотанням Берегівської районної державної адміністрації, виділила з обласного бюджету Закарпатської області частину коштів для фінансування зазначеної Програми. В грудні 2022 року кошти надійшли на рахунок райдержадміністрації, і 30.12.2022 року управління Державної казначейської служби у Берегівському районі Закарпатської області перерахувало ОСОБА_1 належні їй кошти в сумі 142199,13 грн.

Відтак, відповідач стверджує, що вини Берегівської райдержадміністрації щодо невиконання або затримки виконання рішення суду немає: рішення виконувалось управлінням Державної казначейської служби у Берегівському районі Закарпатської області, і Берегівська районна державна адміністрація вживала відповідних заходів для забезпечення виконання судового рішення у справі № 299/3654/21 та інших аналогічних рішень Виноградівського районного суду.

Відповідач посилається на позицію Верховного Суду, зазначену, зокрема, у постанові від 03 серпня 2021 року у справі № 580/278/19 про те, що синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає суду підстави зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише у разі невиплати всіх належних працівникові сум. Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового регулювання дає змогу зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності.

Відповідач звертає увагу суду на те, що на день звільнення ОСОБА_1 належало виплатити одномісячний розмір вихідної допомоги в розмірі 6 131,79 грн, оскільки вона перебувала у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами. Тобто факт невиплати заробітної плати роботодавцем відсутній.

За рішенням Виноградівського районного суду у справі №299/3654/21 загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначений без урахування принципу співмірності та розумності, склав суму 6131,79 грн, яка аж в 22 рази перевищує розмір невиплаченої вихідної допомоги. Відтак, невиплата саме вихідної допомоги, яка за своєю суттю є лише матеріальною підтримкою працівника у разі звільнення з ініціативи роботодавця, свідчить про те, що роботодавець на день звільнення оплатив роботу позивача у повному обсязі.

На переконання відповідача, позивач умисно звернувся до суду через 18 місяців з дня звільнення, з метою отримання непропорційно значної суми коштів за час затримки повного розрахунку. Берегівська районна державна адміністрація не мала можливості оскаржити рішення суду, оскільки не була стороною у справі і не була інформована про наявність спору.

Прийнявши рішення у справі №299/3654/21 на користь позивача, суд фактично остаточно вирішив спір щодо виплати позивачу середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, відповідно до статті 117 КЗпП України. А на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується.

Це узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі „Меньшакова проти України" від 08.04.2010 року передбачено, що з прийняттям судових рішень про виплату заборгованості із заробітної плати статті 116, 117 більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Вказана правова позиція узгоджується також з практикою Верховного суду, висловленою в ухвалі від 21.01.2020 у справі № 560/2342/19, а також постановах від 24.01.2018 у справі №810/1543/17.

Саме така позиція викладена і в рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 року у справі № 260/1859/19 за позовом громадянина ОСОБА_2 до управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації про зміну формулювання причин звільнення, виплату заборгованості із заробітної плати при звільнені, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Зазначеним рішенням позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відтак, посилання позивача на статтю 117 КЗпП України, в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення середнього заробітку за період невиконання рішення суду, є безпідставним.

З 1 липня 2022 року набрали чинності зміни статті до 117 КЗпП України: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Тобто, законодавець з урахуванням практики судів України та Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 117 КЗпП України, обґрунтовано, зокрема з принципів пропорційності, забезпечення розумного балансу між приватними та публічними інтересами, однозначно і чітко визначив максимальний строк, за який працівник має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Відповіді на відзив позивачка не подала.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав доводи позову та просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову на підставі доводів, наведених у відзиві. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши доводи відзиву, суд вирішив наступне.

Суд встановив, що Рішенням Виноградівського районного суду від 19.11.2021 у цивільній справі №299/3654/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА, позов задоволено. (а.с.9-13)

Вирішено стягнути із відповідача Виноградівської РДА на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 6131,79 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 13.01.2020 по 19.11.2021 у розмірі 136067,34 грн та недоотриману суму допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами у розмірі 7179,48 грн.

Слід зазначити, що спір про суми, належні до виплати позивачу при звільненні (вихідна допомога), не виносився на розгляд суду, тобто на час розгляду справи №299/3654/21 відсутній.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 24.12.2021 у справі №299/3654/21 замінено сторону боржника у виконавчому провадженні на Берегівську районну державну адміністрацію Закарпатської області. Заміна боржника у виконавчому провадженні відбулася у зв`язку із припиненням роботодавця - Виноградівської районної державної адміністрації - шляхом реорганізації. (а.с.14-15)

Рішення суду та ухвала суду набрали законної сили.

На підставі Виконавчого листа, виданого за вказаним ішенням суду та Ухвалою про заміну боржника у справі №299/3654/21, та на його виконання 30.12.2022 на користь ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 142199,13 грн.(а.с.8)

Позивач вважає, що оскільки днем фактичного розрахунку є 30.12.2022, то боржник у виконавчому провадженні у справі №299/3654/21 повинен на підставі ч.1 ст.117 КЗпП України виплатити їй середній заробіток також і за період невиконання рішення суду: із 22.11.2021 по день фактичного розрахунку - 30.12.2022.

З таким обґрунтуванням суд не погоджується з наступних міркувань.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП України у редакції Закону, що діяла на час виникнення правовідносин між позивачкою та її роботодавцем (Виноградівська РДА) та до 30.12.2022, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України у вказаній редакції обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпПУ, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статтею 117 КЗпПУ, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 КЗпПУ, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Такого правового висновку дійшла Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 15 вересня 2015 у справі №21-1765а15. На цей правовий висновок і посилається позивачка як на обґрунтування вимог позову.

Суд визнає доведеним те, що роботодавець позивачки Виноградівська РДА не виплатив позивачці належні їй при звільненні суми у строки, встановлені ст.116 КЗпП України. При цьому спір про їх розмір не порушувався. Спір про розмір недоотриманої допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами не є спором про розмір належних до виплати сум при звільненні та не береться до уваги судом у даній справі.

Рішення суду від 19.11.2021 про виплату належних при звільненні сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований по день ухвалення рішення, - виконано 30.12.2022.

Проте, позивачка не врахувала, що зазначений вище правовий висновок стосується правовідносин, де стороною є роботодавець, а умовою настання відповідальності, передбаченої частиною першою ст.117 КЗпПУ, є наявність вини роботодавця у невиплаті належних при звільненні виплат.

Разом із тим, у даних правовідносинах після ухвалення Рішення суду на користь працівника та набрання ним законної сили, видачі Виконавчого листа - відбулася заміна боржника: юридична особа-роботодавець була припинена у зв`язку із реорганізацією. Правонаступником обов`язків боржника у виконавчому провадженні стала Берегівська РДА, вступивши у правовідносини на стадії виконання судового рішення.

Суд погоджується із доводами відзиву відповідача, який обґрунтовано стверджує, що відповідно до пункту першого статті 3 Закону України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі відсутності у зазначеного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України „Про виконавче провадження" із заявою про виконання рішення суду (пункт другій статті З Закону).

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (пункт четвертий статті 3 Закону).

Рішення Виноградівського районного суду від 19.11.2021року у справі № 299/3654/21 про стягнення з управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивача з роботи виконано у повному обсязі в порядку безспірного списання коштів з рахунку Берегівської районної державної адміністрації.

Виконання рішення Виноградівського районного суду від 19.11.2021року у справі № 299/3654/21 здійснювалось відповідно до постанови КМУ від 03.08.2011 року № 845 „Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" у примусовому порядку управлінням Державної казначейської служби у Берегівському районі Закарпатської області. Для забезпечення виконання рішень судів Берегівською районною радою була прийнята відповідна цільова районна Програма сприяння виконання рішень судів та інших виконавчих документів, яка була підготовлена та попередньо схвалена розпорядженням голови Берегівської районної державної адміністрації.

Як стверджує відповідач, у Берегівської райдержадміністрації були відсутні кошти державного бюджету і районного бюджету, необхідні для виконання рішення Виноградівського районного суду у справі № 299/3654/21 та інших аналогічних рішень цього ж суду за позовами інших звільнених працівників управління освіти, молоді та спорту Виноградівської райдержадміністрації. Тому, Закарпатська обласна державна адміністрація, за клопотанням Берегівської районної державної адміністрації, виділила з обласного бюджету Закарпатської області частину коштів для фінансування зазначеної Програми. В грудні 2022 року кошти надійшли на рахунок райдержадміністрації, і 30.12.2022 року управління Державної казначейської служби у Берегівському районі Закарпатської області перерахувало ОСОБА_1 належні їй кошти в сумі 142199,1З грн.

Відтак, суд визнає доведеним відсутність вини Берегівської райдержадміністрації щодо затримки виконання рішення суду: рішення виконувалось управлінням Державної казначейської служби у Берегівському районі Закарпатської області, і Берегівська районна державна адміністрація вживала відповідних заходів для забезпечення виконання судового рішення у справі № 299/3654/21 та інших аналогічних рішень Виноградівського районного суду. Відсутність вини є підставою для відмови у задоволенні позову про застосування ч.1 ст.117 КЗпП України.

Крім того, суд вважає, що ч.1 ст.117 КЗпП України не підлягає застосуванню у даних конкретних правовідносинах, оскільки Берегівська РДА не є суб`єктом відповідальності, передбаченої ч.1 ст.117 КЗпП України для роботодавців, що є окремою самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд не вважає також застосовним у даних правовідносинах і Рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України», на яке посилаються сторони, оскільки у тій справі застосовувалися положення ч.2 ст.117 КЗпП України. Тобто, на відміну від спору між ОСОБА_1 та Берегівською РДА, - мав місце спір про розмір сум, належних до виплати при звільненні, що передував спору про затримку їх виплати.

Відтак, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,12, 13, 18, 81, 259, 263-265, 268,272, 273, 280-282, 351,352, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за період невиконання рішення суду по день фактичної виплати за період із 22.11.2021 по 30.12.2022 в сумі 101137,95 грн відмовити.

Судові витрати (а.с.22) покласти на позивача ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його оголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 29.06.2023.

ГоловуючийА. В. Кашуба