ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/3424/20 Номер провадження 22-ц/814/656/23Головуючий у 1-й інстанції Ульяніч І.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 червня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 01 липня 2021 року у складі судді Уляніч І. В.

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року у складі судді Уляніч І. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення сплачених за товар коштів,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року адвокат Букін О. С. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просив суд розірвати договір купівлі-продажу, укладений 29.05.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є автомобільні диски Vossen CV4 22x10,5 5x114.3 ЕТ42 СВ73Д SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки; стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 48 600 грн. сплачених коштів за придбання вказаних дисків.

В обґрунтуванням позовних вимог посилався на те, що у травні 2019 року ОСОБА_2 планував придбати нові автомобільні диски марки «Vossen Wheels» з метою встановлення їх на свій автомобіль «INFINITI FX37», 2011 року випуску та подальшого використання.

З цією метою він домовився з відповідачем ОСОБА_1 , який представився регіональним представником виробника «Vossen Wheels» у Східній Україні, про придбання комплекту з чотирьох дисків Vossen CV4 за рекомендацією останнього.

На виконання зазначених домовленостей, 29 травня 2019 року о 19:00 ОСОБА_1 на власному автомобілі доставив до гаражу ОСОБА_2 за домовленою адресою автомобільні диски Vossen CV4 22x10,5 5x114.3 ЕТ42 СВ73Д SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки, за які позивач повністю розрахувався.

31 травня 2019 року виявилося неможливим встановлення придбаних дисків Vossen CV4 на автомобіль позивача «INFINITI FX37», 2011 року випуску, у зв`язку з невідповідністю їх розміру розмірам вильотів для встановлення на автомобіль. Фактично шпиці дисків впиралися у суппорта.

Враховуючи об`єктивну помилку відповідача при підборі дисків, ОСОБА_2 звернувся до відповідача з усною вимогою про заміну товару, а у разі неможливості такої заміни - повернення сплачених коштів, на що ОСОБА_1 повідомив, що наразі немає в наявності необхідного позивачу товару, крім того зазначив, що кошти, які отримав від ОСОБА_2 витратив на закупівлю товару та запропонував взяти придбані у нього автомобільні диски на зберігання та реалізацію.

01 червня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір відповідального зберігання та реалізації за № 003 від 01.06.2019, на виконання умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 на зберігання та реалізацію автомобільні диски Vossen CV4 22x10,5 5x114.3 ЕТ42 СВ73Д SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки, що підтверджується Актом прийому-передачі від 01.06.2019, що є додатком до Договору № 1.

З метою дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів 12.06.2019 ОСОБА_2 було відправлено досудову претензію до ОСОБА_1 з вимогою щодо заміни товару (автомобільні диски Vossen CV4 22x10,5 5x114.3 ЕТ42 СВ73Д SIL/MIR/POL у кількості 4 штук) на аналогічний товар належної якості або повернення грошових коштів, яку відповідач отримав особисто 15.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 815 та вбачається зі змісту роздруківки скріншоту з веб-сайту «Укрпошта».

Оскільки ОСОБА_1 допустив грубу помилку при здійсненні підбору товару та /або навмисно продав ОСОБА_2 товар, який не може бути використано за призначенням заради отримання грошової вигоди, жодним чином не реагував на пропозицію щодо обміну товару та ухиляється від повернення коштів, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 червня 2021 року позов задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу, укладений 29 травня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є автомобільні диски Vossen CV4 22х10,5 5х114,3 ET42 CB73,1 SIL/MIR/POL, у кількості 4 штуки.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 48 600 гривень сплачених коштів за придбання автомобільних дисків Vossen CV4 22х10,5 5х114,3 ET42 CB73,1 SIL/MIR/POL, у кількості 4 штуки.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 681,60 грн.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання заяв про забезпечення позову.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем не доведено існування будь-яких зобов`язальних відносин між ним та відповідачем, і цей факт вже досліджено та відображено в рішенні суду, яке набрало законної сили рішенні Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2020 у справі № 645/6469/19.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують факт придбання автомобільних дисків (розрахункового документа), а тому позивача неможливо визнати покупцем. Відсутність розрахункового документа унеможливлює застосування для вирішення даної справи вимоги частини першої статті 2, статті 22, статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

Видаткова накладна від 29.05.2019 № 003, на яку посилається позивач та суд в оскаржуваному рішенні, вважається документом первинного обліку та не є розрахунковим документом, не підтверджує наявності зобов`язальних відносин між сторонами, тобто не може підтверджувати факт укладення договору та факту здійснення розрахунку за отриманий товар.

Також зазначає на помилкове застосування судом статті 205 ЦК України, оскільки основним підтверджуючим документом наявності відносин між сторонами є договір, факт укладення якого у даній справі не доведено.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення, позивач ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та постановити нове рішення про задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що додаткове рішення не містить конкретних та зрозумілих підстав для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки до закінчення судових дебатів заявником були подані всі підтверджуючі докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 14 550 грн, а тому висновки суду першої інстанції про їх недоведеність є неправомірними.

Вказує, що законодавством не встановлено відповідних вимог до розрахункового документу, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документу.

Вважає, що суд вдається до надмірного формалізму та інтерпретує положення статті 134 ЦПК України як імперативні, не дослідивши всіх обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Букін О. С. просить у задоволенні вимог апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 1 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, а згідно 2 частини першої - скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, видом діяльності якого є, зокрема, роздрібна торгівля деталями та приладдям автотранспортних засобів (основний).

29 травня 2019 року за договором купівлі-продажу покупець ОСОБА_2 придбав у відповідача - ФОП ОСОБА_1 автомобільні диски Vossen CV4 22x10.5 5x114.3 ЕТ42 СВ73,1 SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки, всього на суму 48 600 грн, що підтверджується накладною № 003 від 29.05.2019.

Оскільки, автомобільні диски Vossen CV4 22x10.5 5x114.3 ЕТ42 СВ73,1 SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки не відповідали технічним характеристикам автомобіля позивача, у зв`язку з чим їх неможливо було встановити на автомобіль, 01.06.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір відповідального зберігання та реалізації № 003 від 01.06.2019, згідно умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 на зберігання та реалізацію автомобільні диски Vossen CV4 22x10,5 5x114.3 ЕТ42 СВ73Д SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.06.2019, додаток до договору № 1.

Згідно вказаного акту прийому-передачі ОСОБА_1 добровільно прийняв на зберігання та реалізацію вказані вище автомобільні диски, претензій до якості та комплектації при передачі автомобільних дисків не має.

11 червня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 досудову претензію з вимогою щодо заміни товару (автомобільні диски Vossen CV4 22x10,5 5x114.3 ЕТ42 СВ73Д SIL/MIR/POL у кількості 4 штук) на аналогічний товар належної якості, з відповідними технічними характеристиками або повернення сплачених грошових коштів.

Вказану досудову претензію від 11.06.2019 ОСОБА_1 отримав особисто 15.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

18 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення ОСОБА_1 щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України.

З довідки за результатами перевірки від 09.01.2020 вбачається, що в ході роботи органів поліції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявні цивільно-правові відносини, а спір необхідно вирішувати в судовому порядку, перевірку по даному факту припинено.

Як вбачається з дефектного акту від 23.04.2020, диски Vossen CV4, що перебували на зберіганні у відповідача, станом на 23.04.2020 мають дефекти: пошкодження (скол) фасадної грані диску № 1 довжиною 4 см, шириною 0,4 см, сліди затирання чорною та синьою фарбою на внутрішньому овалі диску № 1, пошкодження (скол) задньої грані диску № 2 довжиною 0,2 см, шириною 0,1 см, пошкодження (скол) основної (поверхньоутворюючої) грані диску № 3 довжиною 0,5 см, шириною 0,2 см, сліди затирання чорною та синьою фарбою на внутрішньому овалі диску № 3, № 4, сліди тертя (царапини) на внутрішніх гранях чотирьох шпиць диску № 4, сліди встановлення та/або експлуатації на внутрішньому овалі дисків № 1, № 2, № 3, № 4.

Також встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2020 року у справі № 645/6469/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за товар неналежної якості.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, умови якого були порушені та невиконані відповідачем, оскільки відповідач не здійснив заміну товару, який не підійшов позивачу за технічними характеристиками, та не повернув кошти за придбаний товар, що є підставою для розірвання договору та повернення сплачених коштів.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 4, 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17).

Статтею 707 ЦК України передбачено право покупця протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місцях купівлі або в інших місяцях, оголошених продавцем. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця.

По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги відповідача, що протягом чотирнадцяти денного строку позивач повернув відповідачу придбані диски у належному стані, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.06.2019, та повідомив про розірвання договору купівлі-продажу, наслідком чого мало бути повернення позивачу сплачених коштів за товар, що не було здійснено відповідачем, як продавцем товару.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності між сторонами будь-яких зобов`язальних правовідносин відхиляються апеляційним судом, як безпідставні.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (у тому числі з договорів та інших правочинів). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Невизнання відповідачем правовідносин, що склалися між сторонами, як таких, що ґрунтуються на договорі купівлі-продажу товару, не змінює встановлених судом обставин щодо передачі відповідачем у власність позивача комплекту дисків та отримання від останнього оплати за придбаний товар на загальну суму 48 600 грн, що притаманно договору купівлі-продажу.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2020 у справі № 645/6469/19, на яке посилається в апеляційній скарзі відповідач, не створює преюдиційних обставин при доказуванні у цій справі, що переглядається.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Преюдиційного значення набувають лише встановлені судовим рішенням факти, а не правові висновки суду та/або результат розгляду конкретної справи. На користь такого висновку свідчить частина сьома статті 82 ЦПК України, відповідно до якої правова оцінка, надана судом факту під час розгляду іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Преюдиційні факти потрібно відрізняти від оцінки обставин іншим судом. Преюдиційні факти - це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено в рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оцінне судження, зроблене судом під час зіставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.

Як у цій справі, що переглядається, так і у справі № 645/6469/19, суд встановив факт видачі ФОП ОСОБА_1 накладної № 003 від 29.05.2019, в якій зазначено товар - Vossen CV4 22x10,5 5x114.3 ЕТ42 СВ73Д SIL/MIR/POL у кількості 4 штук по ціні 12 150 грн, усього на суму 48 600 грн. Проте, при оцінці даної накладної, як доказу у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», у справі про стягнення коштів за товар неналежної якості суд не визнав накладну розрахунковим документом.

Проте у справі про повернення покупцем придбаного товару у межах встановленого статтею 707 ЦК України строку та одержання сплаченої за товар грошової суми предметом доказування є факт придбання товару у цього продавця, що й підтверджується вказаною накладною.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про наявність підстав для захисту права позивача на односторонню відмову від договору купівлі-продажу непродовольчого товару належної якості, що передбачено законом, наслідком чого є розірвання договору купівлі-продажу від 29.05.2019 та повернення позивачу сплачених за товар коштів.

Доводами апеляційної скарги відповідача такі висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Разом з тим, вирішуючи питання розподілу понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу адвоката, суд за наявності належних та допустимих доказів таких витрат, наданих представником позивача до судових дебатів, а саме договору про надання правової допомоги від 01.04.2019 з додатком № 1, акту наданих послуг, що містить перелік наданих послуг, їх ціну та вартість, розписок ОСОБА_3 про отримання коштів (авансу) за надання послуг, та копії прибуткового касового ордеру № 15 від 15.04.2021, що підтверджує отримання адвокатом Букіним О. С. 14 550 грн, що була надана протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, пославшись на передбачене частиною другою статті 134 ЦПК України право суду відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат у разі неподання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору.

При цьому суд припустився формалізму, не взявши до уваги, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19 (провадження № 61-4683св23).

Оскільки позивачем доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї цивільної справи, на суму 10 000 грн, саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 червня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 01 липня 2021 року в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року в частині відмови позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити з цього питання нове судове рішення.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 10 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна