Справа № 497/2329/23
Провадження № 2/497/772/23
19.12.2023 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Раца В.А.,
секретаря - Божевої І.Д.,
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, -
04.10.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області та просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому позивач посилається на те, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою з 2014 року по 2019 рік. За час сумісного проживання у них народилися двоє дітей. У 2019 році вони з відповідачкою припинили їх сумісне проживання. Відповідачка є громадянкою Республіки Молдова, ромської національності, та у 2019 році вона залишила дітей йому, батькові, виїхавши за межі України. Протягом чотирьох років він, позивач, сам виховує малолітніх дітей. Починаючи з 2019 року відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вона самостійно зняла із себе усі батьківські обов`язки щодо обох дітей, ніяких відносин з ними не підтримує, вихованням дітей не займається, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина та дочка не надає, взагалі не інтересується життям дітей. Вона ніколи не цікавилася життям дітей і не цікавиться, батьківськи збори жодного разу не відвідувала. Діти взагалі не пам`ятають матір, оскільки з 2019 року вона жодного разу не приїжджала до них, навіть не подзвонила їм. Без позбавлення матері дітей батьківських прав, він позивач не може вільно вирішувати питання всебічного забезпечення дітей, тому для захисту прав та інтересів сина та дочки звертається до суду з цими позовними вимогами.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав 20.11.2023 року на електрону пошту суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі.
Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області Мохначева М.М., яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності №980/02-12 від 12.06.2023 року, строком дії протягом одного року з моменту підписання, в судове засідання 19.12.2023 року надала заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, позовні вимоги визнала в повному обсязі, вважала доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до обох малолітніх дітей.
Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
В силу п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданого 19 вересня 2017 року повторно Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №21 від 20.01.2016 року (а.с.8) його батьками є ОСОБА_1 , громадянин України, позивач по справі, та ОСОБА_5 , громадянка Республіки Молдова, відповідач по справі, місцем народження зазначене м.Болград Болградського району Одеської області.
Також відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданого 16 листопада 2017 року повторно Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №1222 від 21.03.2017 року (а.с.11) її батьками є ОСОБА_1 , громадянин України, позивач по справі, та ОСОБА_5 , громадянка Республіки Молдова, відповідач по справі, місцем народження зазначене м.Роздільна Роздільнянського району Одеської області.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2023/007951655, який сформований 03.10.2023 року (а.с.6), де також зареєстроване місце проживання обох дітей сина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_7 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця їх проживання №852 від 26.09.2017 та №1082 від 17.11.2017 року (а.с.9,10,12,13).
З висновку служби у справах дітей Болградської міської ради судом встановлено, що ОСОБА_2 , громадянка Республіки Молдова, ромської національності, з 2014 року проживала в АДРЕСА_1 зі співмешканцем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила хлопчика - ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_4 вона народила дівчинку - ОСОБА_9 . Розпорядженням Болградської районної адміністрації від 27.04.2017 року №141/А-2017 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 була влаштована до будинку дитини на повне державне утримання, через скрутне матеріальне становище матері. Рішенням органу опіки та піклування від 31.08.2017 року №1412/с малолітня ОСОБА_7 була повернена в сім`ю матері за її заявою. Співмешканець ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який є біологічним батьком дітей, встановив батьківство відносно дітей та отримав свідоцтва на дітей вже за його прізвищем « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_10 ». У 2019 році мати дітей залишила їх з батьком та виїхала за межи країни. Протягом чотирьох років батько сам виховує малолітніх дітей (а.с.18 на звороті).
Також у висновку зазначено про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей, у зв`язку з невиконанням батьківських прав та обов`язків.
Судом досліджено рішення Болградської міської ради Одеської області №192 від 31.05.2023 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 », яким затверджено вищевказаний висновок органу опіки та піклування з цього питання (а.с.18).
Тобто судом було встановлено, що мати дітей не цікавиться ними, вихованням та їх утриманням не займається, з дітьми не проживає, не турбується про життя та здоров`я дітей, матеріально не допомагає.
Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України.
В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
В ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.
Відповідно до ст. 164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає.
Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов`язків відносно обох дітей.
Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дітьми їй ніхто не чинив і не чинить.
Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах малолітніх дітей, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітніх сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України «Мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав».
Згідно з п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат
Керуючись положенням ст.ст.2,81,263-265,280,352,354 ЦПК України; п. 2 ч.1 ст.164, ст.ст.165, 166, 180, 181 СК України; ст.ст.8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402; ч.2 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 27 вересня 1991 року; принципу №6 Декларації «Про права дитини», проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року; Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянку Республіки Молдова, батьківських прав відносно її малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі вимог ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав, після набрання ним законної сили, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца