Справа № 194/1283/22
Номер провадження № 2/194/198/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Подольської Тетяни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не нарахованої заробітної плати, надбавки та інших доплат, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Подольська Т.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не нарахованої заробітної плати, надбавки та інших доплат, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів. Позовну вимогу мотивує тим, що постановою КМУ від 02 вересня 2015 року за № 735 затверджено статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98/гс19) висловила правову позицію, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» (21 жовтня 2015 року). Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 : з 18.12.1979 року працювала на станції Новий Айдар Донецької залізничної дороги (наказ від 18.12.1979 року №22), з 03.04 2012 року переведена агентом комерційним станції Новий Айдар 5 класу Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» (наказ від 03.04.2012 року №93-ОС), 01.01.2014 року станція Новий Айдар Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» була перепідпорядкована станції Луганськ ДП «Донецька залізниця» (наказ від 27.09.2013 року), 01.12.2015 року станція Новий Айдар відокремленого підрозділу станція Луганськ ДП «Донецька залізниця» перепідпорядкована станції Рубіжне структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (наказ від 28.12.2015 року № 333/н), 29.12.2018 року регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» перейменована на регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (наказ від 29.12.2018 року № 1937-НЗ-1). З 11.03.2019 року переведена станційним робітником 2 розряду станції Новий Айдар 5 класу (наказ від 11.03.2019 року № 28-ОС). Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку станції ОСОБА_2 та включених до її складу станцій, у тому числі станцій Попасна та Новий Айдар, які діяли станом на 2014 рік, ОСОБА_1 працювала з 08-00 год. до 20-00 год. (перерва на обід з 12-00 год. до 13-00 год.) при змінному графіку по 2 дні. Починаючи з 08 липня 2014 року роботодавець перестав виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату у повному обсязі, розмір якої передбачений умовами колективного договору та штатного розпису, а саме ОСОБА_1 не було виплачено 1/3 від її посадового окладу, надбавки та доплати за вислугу років (більше 35 років) 40 %, за роботу у районі проведення АТО -25%, за вечірні години 20%, матеріальна допомога на оздоровлення при кожному наданні щорічної відпустки 50% тарифної ставки або посадового окладу, затвердженого штатним розписом на момент виплати, при цьому начальник станції Новий Айдар в усній формі посилався на введення простою на станції. Копію наказу щодо введення простою ОСОБА_1 пред`явлено не було, тому вона не була ознайомлена з ним та володіла інформацією щодо введення простою. Особисто ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом від 08.07.2014 року № 335/Н «Про встановлення простою в структурних підрозділах Донецької залізниці» лише 13.10.2017 року, про що свідчить її особистий підпис. Натомість, в наказі від 08.07.2014 року № 335/Н «Про встановлення простою в структурних підрозділах Донецької залізниці» не було визначено про введення простою для агента комерційного ОСОБА_1 , натомість, зазначений наказ містив умови оплати праці за весь час простою, а саме: оплату працівникам необхідно було провести в розмірі встановленої тарифної ставки (посадового окладу), що свідчить про безпідставність невиплати ОСОБА_1 1/3 від її посадового окладу. Крім того, у листі роботодавцем надано відповідь, що фактично відпрацьований час агентом комерційним станції Новий Айдар ОСОБА_1 з дати оголошення простою (з 01.01.2016 року) до дати переведення її на посаду станційного робітника 2 розряду станції Новий Айдар (до 10.03.2019 року) склав 5275 годин; у період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року по станції Новий Айдар агентам комерційним простою встановлено не було; по відношенню до агента комерційного ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 року до 2018 року були застосовані: надбавки та доплати за вислугу років (більше 35 років) 40%, за роботу у районі проведення АТО 25%, за вечірні години 20%, матеріальна допомога на оздоровлення при кожному наданні щорічної відпустки 50% тарифної ставки або посадового окладу, затвердженого штатним розписом на момент виплати. Але фактично ОСОБА_1 у зазначеній період таких виплат не було здійснено. 27.05.2016 року ОСОБА_1 було видано копію наказу від 27.05.2016 року № 58 «Про відновлення робіт у повному обсязі на станціях Кіндрашівська, Лантратівка, Новий Айдар, Старобільськ, Красноозерівка, Білокуракине, Солідарний» у зв`язку з чим було відмінено простій з 08-00 години 28.05.2016 року. Згодом, начальник станції Новий Айдар усно повідомив ОСОБА_1 про наявність наказу № 59 від 30.05.2016 року, яким було знову встановлено простій для агентів комерційних станції Новий Айдар, відсторонено ОСОБА_1 від її посадових обов`язків комерційного агента та покладено на неї обов`язки з прибирання території від сміття, сніп тощо, при цьому позивач не було ознайомлено з відповідним наказом. Звертає увагу на те, обов`язки по прибиранню території станції на закріпленій ділянці від рослинності є безпосередніми обов`язками агента комерційного відповідно до п. 2.22 посадової інструкції агента комерційного ОСОБА_1 затвердженої начальником відокремленого підрозділу станції Луганськ Сафоновим В.Б. 06.02.2014 року. Отже, фактично позивач виконувала свої посадові обов`язки в частині прибирання території станції Новий Айдар. Крім того, ОСОБА_1 має сертифікати та медичні довідки, що були необхідні для виконання її трудових обов`язків, що свідчить про фактичну роботу позивача. За відсутності відповідного наказу 07.09.2016 року позивач звернулася з письмово заявою до начальника станції Новий Айдар Лисак А.В. та просила надати роз`яснення згідно з яким нормативно-правовим актом встановлені режим та умови роботи для агентів комерційних, причини невиплати у повному об`ємі посадового окладу, надбавок та доплат. При цьому, начальник станції Новий Айдар не зміг надати відповідь та відповідні документи, у зв`язку з їх відсутністю на станції Новий Айдар. Тому 15.09.2016 року на підставі письмової заяви ОСОБА_1 від 07.09.2016 року начальником станції Новий Айдар Лисак А.В. було направлено докладну на ім`я начальника станції ОСОБА_3 , з проханням надати роз`яснення згідно з яким нормативно-правовим актом встановлені режим та умови роботи для агентів комерційних та відмінити з 01.10.2016 року режим простою для агентів комерційних, у тому числі ОСОБА_1 , оскільки позивач виконує свої посадові обов`язки, а також інші обов`язки, покладені на неї розпорядженням № 10 від 17.10.2016 року щодо відправлення та отримання кореспонденції у відділенні Нової Пошти. Однак відповідних змін та перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 . Відповідачем здійснено не було. На звернення Позивача від 11.05.2017 року до Головного управління Держпраці у Київській області, останнє листом від 04.05.2017 року вих. № 4/4.4-K-2734-2910 порекомендувало ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом своїх прав. На звернення позивача від 25.05.2017 року до регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» остання отримала відповідь, що ОСОБА_1 нібито не виконує встановлені їй трудові обов`язки, тому нарахування доплат та надбавок, передбачених Колективним договором, не здійснюється. При цьому, на адвокатський запит відповідачем повідомлено, що по відношенню до агента комерційного ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 року до 2018 року були застосовані надбавки та доплати за вислугу років (більше 35 років) - 40 %, за роботу у районі проведення АТО - 25 %, за вечірні години - 20 %, матеріальна допомога на оздоровлення при кожному надання щорічної відпустки - 50 % тарифної ставки або посадового окладу, затвердженого штатним розписом на момент виплати. Однак фактично ОСОБА_1 . У зазначений період виплат таких не було здійснено. У свою чергу, ОСОБА_1 намагалася мирним шляхом врегулювати спір та неодноразово зверталася до роботодавця з проханням здійснити належні їй виплати, повідомляла про здійснення нею частково своїх посадових обов`язків, а також виконання робіт, покладених на неї додатково. Звертає увагу суду, що 20.10.2017 року регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» направило на обов`язковий попередній (періодичний) медичний огляд працівника ОСОБА_1 (агента комерційного станції Новий Айдар) згідно з наказом від 20.10.2017 року № 246 для умов праці, а саме: зорово-напружені роботи, робота на висоті, роботи на відкритих площадках, що свідчить про обізнаність регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків. Також, що листом від 20.04.2018 року № 22 первинна профспілкова організація структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» профспілки залізничників і транспортних будівельників України підтвердила факт недостатнього забезпечення спецодягом та спецвзуттям в усіх підрозділах Донецької залізниці. Позивач самостійно купувала спецодяг та спецвзуття для виконання обов`язків, що були покладені на неї додатково. Крім того, 03.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з проханням повідомити про наявні вакантні посади на станції Новий Айдар. У відповідь на звернення Позивач отримала лист структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 07.12.2018 року № 742, яким було повідомлено, що наявна одна вакантна штатна одиниця станційного робітника з 03.10.2018 року по 31.10.2018 року та з 01.11.2018 року по 30.11.2018 року тимчасово переведена агент комерційний ОСОБА_4 , інших вакантних посад по станції Новий Айдар немає, тому вивести з простою агента комерційного ОСОБА_1 не має можливості. При цьому, на адвокатський запит відповідач надав копію попередження від 30.10.2018 року по ОСОБА_1 , згідно якого адміністрацією структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з метою виконання наказу від 29.10.2018 року N? 1586-Н нібито було запропоновано ОСОБА_1 переведення на посаду станційного робітника 2 р. станції Новий Айдар та агента комерційного станції Сватове, а також вакансії, які є у наявності на підприємств регіональної філії «Донецька залізниця» згідно переліку на 14 арк. (що нібито додається, однак додано не було) та вакансії структурного підрозділу «Станція Попасна» на 2 арк. (що нібито додається, однак додано не було), а також зазначено, що у випадку відмови ОСОБА_1 буде звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України 01.02.2019 року. Крім того, додано акт від 30.10.2018 року про те, що нібито ОСОБА_1 відмовилася від запропонованих вакантних посад. Разом з тим, відповідач не здійснив її звільнення 01.02.2019 року, що вкотре свідчить про те, що жодних попереджень ОСОБА_1 фактично пред`явлено не було. Натомість, у відповіді на адвокатський запит відповідач зазначив, що з 01.02.2019 року зі штатного розкладу (розпису) станції Новий Айдар було вилучено посаду «агент комерційний». Зазначені фактичні дані свідчать про неодноразові порушення трудових прав ОСОБА_1 з боку роботодавця, невідповідність наданих документів позивачу фактичним обставинам справи та іншим документам, що містяться у матеріалах справи. Також, 27.12.2018 року позивач, виконуючи прибирання території станції Новий Айдар від снігу та льоду, отримала травму на виробництві - вивих лівого плеча, забій лівої нирки, на стаціонарному лікуванні знаходилася по 01.02.2019 року. Однак роботодавець не здійснив відповідних виплат ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням нею травми на роботі. За заявою позивача від 08.02.2019 року з 11.03.2019 року її було переведено станційним робітником 2 розряду станції Новий Айдар 5 класу (наказ від 11.03.2019 року № 28-0C) з оплатою згідно тарифної ставки - 19,36 грн. за годину роботи, надбавки за вислу років - 40% тарифної ставки, доплати за роботу у вечірні години - 20% тарифної ставки, премії згідно Положення про преміювання, доплата за роботу у зоні проведення АТО 25% тарифної ставки. У відповіді на адвокатський запит відповідач зазначив, що погодинна тарифна ставка ОСОБА_1 у період з 11.03.2019 року по 30.09.2019 року складала 19,36 грн., з 01.07.2019 року по день звільнення - 21,30 грн. Натомість, на законодавчому рівні з 01.01.2019 року було встановлено мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі - 25,13 грн. за годину роботи. Отже, позивачу в порушення Закону України «Про держбюджет на 2019 рік» було визначено розмір оплати праці, що є нижчим від мінімального встановленого розміру. На адвокатський запит відповідач повідомив, що з 24.04.2019 року по 31.08.2019 року ОСОБА_1 , пройшла стажування на посаду касира квиткового 2 категорії станції Новий Айдар 5 класу та з 05.08.2019 року наказом № 190-К від 31.07.2019 року ОСОБА_1 за її згодою тимчасово переведено на посаду касира квиткового 2 категорії станції Новий Айдар 5 класу на час лікарняного ОСОБА_5 (посадовий оклад 4730 грн., надбавка за вислугу років 40% тарифної ставки, доплати за роботу у вечірні години - 20% тарифної ставки, премії згідно Положення про преміювання, доплата за роботу у зоні проведення АТО - 25 % тарифної ставки. 27.04.2020 року структурним підрозділом «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» було прийнято наказ № 214 «Про встановлення неповного робочого тижня», згідно якого на підставі наказу від 24.04.2020 року № 326-в.о.Н «Про встановлення неповного робочого тижня в структурних підрозділах регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» встановлено з 1 липня 2020 року до відміни режиму неповного (чотириденного) робочого тижня - з неробочим днем понеділок для працівників, які працюють з п`ятиденним робочим тижнем з двома вихідними днями, у тому числі станційному робітнику станції Новий Айдар Куріловій Л.В. При цьому, про наявність такого наказу позивач дізналася з моменту отримання нею попередження про зміну істотних умов праці, що відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України та наказу від 27.04.2020 року № 214 було надано ОСОБА_1 лише 24.07.2020 року, тобто з порушенням законодавчо визначеного строку. Крім того, у попередженні позивач вказала, що не згодна зі зміною істотних умов праці, оскільки вона є працівником пенсійного віку. Отже, роботодавець в силу ч. 3 ст. 32 КЗпП мав право застосувати до працівника зміни умов праці лише після спливу двох місяців з моменту попередження працівника про такі зміни; у даному випадку - з 25.09.2020 року. Тому до позивача не застосовуються зміни умов праці з 01.07.2020 року в силу відсутності попередження її про такі зміни. Разом з тим, 23.09.2020 року позивач подала заяву про її звільнення з 23.09.2020 року за власним бажанням у зв`язку з її виходом на пенсію та просила виплатити їй заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації з 2014 року по час звільнення. Станом на сьогодні, відповідач сплатив позивачу компенсацію при виході на пенсію, однак заборгованість з 2014 р. з заробітної плати, у тому числі надбавки та доплати, ОСОБА_1 не сплачено. Розрахунок заборгованості невиплаченої заробітної плати, надбавки та інших доплат, індексації заробітної плати частини грошових коштів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року наведено в позовній заяві. Просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача суму не нарахованої заробітної плати, надбавки та інші доплати, індексацію у сумі 429114,14 грн. (з урахуванням ПДФО, військового збору 85102,45 грн.), компенсацію втрати частини грошових доходів у сумі 635135,31 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними, не обґрунтованими, не підтвердженими належними доказами. Так, в позовній заяві позивач вимагає стягнення не нарахованої заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів за період з липня 2014 року по грудень 2018 року. На її думку протягом зазначеного періоду заробітна плата не виплачувалась в повному обсязі, що є підставою для подання позову. Позовна заява містить низку безпідставних тверджень позивача про порушення відповідачем законодавства про працю, які не підтверджують обґрунтованість позовних вимог та не входять до предмету доказування по справі. Зокрема це стосується забезпечення спеціальним одягом, проведенням процедури попередження про скорочення, попередження про зміну суттєвих умов праці, проходження медичних оглядів, травмування позивача, зверненням до Держпраці та ін. І на підтвердження зазначених обставин позивач надає низку документів, які не мають жодного відношення до позовних вимог про стягнення не нарахованої заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів. Але при цьому позивач не надає основні докази, що мають безпосереднє значення для розгляду справи, які отримані ним за запитами адвоката накази про встановлення простою. Станція Новий Айдар розташована а Луганській області на ділянці між станціями Лантратівка та Луганськ. В 2014 році в результаті проведення АТО станція Луганськ опинилася на непідконтрольній українській владі території Луганської області. А станція Новий Айдар таким чином опинилася в ізоляції і була відрізана від залізничної мережі України. Єдиним варіантом залізничного зв`язку станції залишився лише маршрут з перетином державного кордону з Росією та поверненням в Україну через державний кордон з Росією. В 2014 році на територіях Донецької та Луганської областей тривала активна фаза проведення АТО. В зв`язку з зазначеними обставинами ДП "Донецька залізниця" було видано наказ № 335/Н від 08.07.2014 року про встановлення простою в структурних підрозділах залізниці. Так як до грудня 2015 року станція Новий Айдар перебувала у підпорядкуванні ст. Луганськ, вся кадрова, фінансова та адміністративно-розпорядча документація виготовлялася та зберігалася на ст. Луганськ. І на виконання наказу №335/Н від 08.07.2014 року, ст. Луганськ була уповноважена на встановлення простою працівникам з урахуванням фактичних обставин. Наказ про встановлення в липні 2014 року простою позивачу було видано станцією Луганськ. Відповідач не надавав цей наказ на запити адвоката так як при зміні підпорядкування станції Новий Айдар та передачі її до складу ст. Рубіжне в грудні 2015 року зазначені документи не було передано. Але факт існування цих наказів про встановлення простою підтверджується наданими позивачем доказами: розрахунками заробітної плати за 2014 та 2015 роки. Так, в липні та серпні 2014 року позивачу оплачувався простій у розмірі посадового окладу, що відповідає наказу № 335/Н від 08.07.2014 року та підтверджує встановлення простою для позивача в зв?язку з проведенням бойових дій згідно з наказом станції Луганськ. А в грудні 2014 року простій позивача оплачується у розмірі 2/3 посадового окладу. Що підтверджує видання ст. Луганськ іншого наказу про встановлення простою в зв?язку з відсутністю вантажної роботи на станції і фактичного припинення бойових дій та зміною розміру оплати простою і цей простій тривав до січня 2016 року, що підтверджується розрахунками заробітної плати за цей період. Зазначені накази не можуть бути наданні до суду через їх фактичну відсутність у володінні відповідача та фактичному їх знаходженні на тимчасово окупованій території в місті Луганськ. В зв?язку з передачею ст. Новий Айдар до складу ст. Рубіжне в грудні 2015 року, відсутністю вантажної роботи на станції та через ненадання наказів ст. Луганськ про встановлення простою, наказом ст. Рубіжне №?58 від 25.12.2015 року було введено простій для комерційних агентів з 01.01.2016 року. В подальшому наказом ст. Рубіжне №58 від 27.05.2016 року було відмінено простій працівникам станції Новий Айдар з 28.05.2016 року. Але наказом ст. Рубіжне №59 від 30.05.2016 року знову було введено простій для комерційних агентів з червня 2016 року. Після підпорядкування ст. Новий Айдар опорній ст. Попасна та в зв?язку з відсутністю вагонопотоку видано наказ №563 від 30.10.2017 року про встановлення позивачу простою з 01.11.2017 року. І зазначений простій не було відмінено і він фактично тривав до переведення позивача на іншу посаду в березні 2019 року. 3 викладених вище обставин та наданих сторонами доказів вбачається, що позивач був обізнаний про встановлення йому простою ще з липня 2014 року. Крім того позивач не заперечує підстави встановлення простою та фактичну відсутність роботи комерційного агента на станції. І фактично спір полягає у незгоді позивача з порядком оплати простою. Законодавством України встановлені мінімальні трудові гарантії для працівників на час простою. Відповідно до ст. 113 КЗпП Україн, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). З урахуванням зазначених обставин за час перебування позивача у простої йому виплачувалась заробітна плата у встановленому ст. 113 К3пП України розмірі 2/3 посадового окладу. При перебуванні в простої виплата інших надбавок, премій та компенсацій не передбачена чинним законодавством України. Таким чином вимога про стягнення не нарахованої заробітної плати (1/3 посадового окладу, надбавки та доплат) не визнається та заперечується відповідачем в повному обсязі через її безпідставність, необґрунтованість та невідповідність чинному законодавству і фактичним обставинам справи. Зазначає, про чисельні помилки в розрахунках заборгованості позивача і як наслідок необґрунтоване штучне збільшення розміру позовних вимог. Таким чином зазначені в позовній заяви розрахунки заборгованості містять суттєві помилки та не відповідають фактичним обставинам. Зазначені помилки штучно збільшують математично розрахований розмір заборгованості. Викладені вище обставини підтверджують безпідставність і необґрунтованість позовних вимог та відсутність факту порушення відповідачем прав позивача в частині оплати праці. Тому позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача надала суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що представник позивача у позовній заяві наводить численні порушення трудових прав ОСОБА_1 з боку відповідача, оскільки зазначені факти можуть вплинути на вирішення цієї справи, а також:? факт відсутності забезпечення спеціальним одягом свідчить не тільки про порушення прав позивача, але і про моральні страждання працівника під час виконання своїх посадових обов`язків, у зв?язку з чим представник позивача має намір заявити вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди; ??проведення процедури попередження про скорочення, попередження про зміну істотних умов праці свідчать про неодноразові порушення трудових прав ОСОБА_1 з боку роботодавця, невідповідність наданих документів позивачу фактичним обставинам справи та іншим документам, що містяться у матеріалах справи, що впливає на розгляд цієї справи, оскільки зміна умов праці відбувається тільки у разі дотримання встановленої процедури; ??проходження медичних оглядів позивача свідчить про виконання посадових обов?язків та спростовує твердження відповідача про невиконання посадових обов?язків позивача; ??травмування позивача свідчить не тільки про фізичні, але і про моральні страждання працівника під час виконання своїх посадових обов?язків, у зв?язку з чим представник позивача має намір заявити вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди; звернення до Держпраці та надання відповіді компетентним органом свідчить про наявність порушених прав Позивача та право на звернення до суду за захистом. Крім того, ОСОБА_1 не заперечує проти наявності наказу від 08.07.2014 року N? 335/Н «Про встановлення простою в структурних підрозділах Донецької залізниці», який рекомендував начальникам відокремлених структурних підрозділів видати накази про початок простою, з яким позивача було ознайомлено лише 13.10.2017 року, про що свідчить її підпис. Зазначеним Наказом не було визначено про введення простою для агента комерційного ОСОБА_1 , натомість, зазначений наказ передбачав умови оплати праці за весь час простою, а саме: оплату працівникам необхідно було провести в розмірі встановленої тарифної ставки (посадового окладу). Фактично дія цього Наказу розпочинається з дати ознайомлення з ним позивача, саме 13.10.2017 року. Також ОСОБА_1 не заперечує проти наявності наказу від 27.05.2016 року N? 58«Про відновлення робіт у повному обсязі на станціях Кіндрашівська, Лантратівка, Новий Айдар, Старобільськ, Красноозерівка, Білокуракине, Солідарний», згідно з яким у зв?язку з закінченням бойових дій та стабілізацією ситуації на території станції Кіндрашівська, Лантратівка, Новий Айдар, Старобільськ, Красноозерівка, Білокуракине, Солідарний було відновлено рух поїздів та маневрової і вантажної роботи на цих станціях, відмінено простій працівникам станцій Кіндрашівська, Лантратівка, Новий Айдар, Старобільськ, Красноозерівка, Білокуракине, Солідарний з восьмої години ранку 28 травня 2016 року. Однак, з наказом N? 58 від 25.12.2015 року, N? 59 від 30.05.2016 року, N? 563 від 30.10.2017 року позивач не була ознайомлена. Лише про наявність наказу N? 59 від 30.05.2016 року ОСОБА_1 дізналася від начальника станції Новий Айдар, який усно повідомив ОСОБА_1 про простій для агентів комерційних станції Новий Айдар, при цьому позивачу не повідомлено про встановлені цим наказом умови оплати праці. Фактично представник позивача ознайомилася з наказом N? 59 від 30.05.2016 року при отриманні відзиву на позовну заяву. Враховуючи, що накази N? 58 від 25.12.2015 року, N? 59 від 30.05.2016 року не було надані ОСОБА_1 , для ознайомлення, беручи до уваги, що тест наказів не було надано і на адвокатські запити, наявність таких наказів станом на дату їх винесення взагалі викликає сумніви. У будь-якому випадку, дія цих Наказів не розпочалася для позивача з причини відсутності ознайомлення ОСОБА_1 з їх текстом, умовами оплати її праці. Що стосується наказів від грудня 2014 року та N? 563 від 30.10.2017 року, то відповідач навіть не надає їх копії, отже твердження про їх наявність не підтверджується належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами в розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України. Позивач приймає доводи відповідача про виплату посадового окладу у липні 2014 року щодо серпня 2014 року, то згідно розрахунків не представляється можливим встановити чи було виплачено посадовий оклад позивачу чи ні, тому доводи у цій частині не визнаються з боку представника позивача. Також відсутні докази оплати в розмірі встановленої тарифної ставки (посадового окладу) позивача за інші місяці 2014 року, 2015 року, 2016 року, 2017 року, 2019 року. Тому представник позивача наголошує про безпідставність невиплати ОСОБА_1 1/3 від її посадового окладу. Разом з тим, представник позивача у позовній заяві наголошує про виконання позивачем своїх посадових обов`язків комерційного агента з липня 2014 року до дати переведення її на посаду станційного робітника 2 розряду станції Новий Айдар (до 10.03.2019 року), оскільки ОСОБА_1 виконувала обов`язки по прибиранні території станції на закріпленій ділянці від рослинності, що є безпосередніми обов`язками агента комерційного відповідно до п. 2.22 посадової інструкції агента комерційного ОСОБА_1 , затвердженої начальником відокремленого підрозділу станції Луганськ Сафоновим В.Б. 06.02.2014 року. Крім того, начальником станції Лисак підтверджено у докладній записці від 15.09.2016 року, що комерційні агенти працюють з клієнтами щодо надання інформації стосовно під`їзного шляху «Агротон» та «Агро», ведуть нормативну звітну документацію, оформлюють пересильні відомості на дрезину, які слідували на станцію Новий Айдар. Крім того, ОСОБА_1 виконувала і інші обов`язки, покладені на неї розпорядженням N? 10 від 17.10.2016 року щодо відправлення та отримання кореспонденції у відділенні Нової Пошти, відстань до якої складає близько 5 кілометрів від місця роботи позивача. При цьому міський або службовий транспорт був відсутній. Крім того, додані до позовної копії сертифікатів та медичні довідки, що були необхідні для виконання трудових обов`язків позивача, свідчать про фактичну роботу ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що відповідач ухиляється від надання письмового доказу - Колективного договору, що діяв у період з 2014 року по 2019 рік, оскільки саме у такому документі передбачено гарантії для працівників відповідача, у тому числі комерційних агентів станції Новий Айдар. Позивач наголошує на тому, що положення у Колективного договору містять умови про надбавки, премії та компенсації навіть на період простою, про що свідчать копії Колективного договору на 2017 рік, витяги з якого (вибірково) Позивачу вдалося віднайти (копії додаються). Представник позивача посилається на те, що з 12.04.2017 року відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 24.05.2017 року N 327 встановлено доплату за роботу в зоні проведення АТО в розмірі 25 % посадового окладу. Разом з тим, розрахунки по заробітній платі ОСОБА_1 свідчать про те, що у відповідній графі містяться показники з нулем,тобто зазначена доплата позивачу проведена не була. Щодо проведення індексації заробітної плати, то представник позивача наголошує на тому, що показник індексації було розраховано лише на недоплачену суму у розмірі 1/3 від посадового окладу, що є правильним та логічним. Позивачу було виплачено посадовий оклад за липень 2014 року, у той час як за вересень 2014 року докази проведення розрахунку у розмірі посадового окладу в матеріалах справи відсутні. Крім того, позовну заяву подано у межах строку позовної давності, з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням намагання позивача у досудовому порядку вирішити спір.

Представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що на момент припинення трудових відносин між сторонами (23.09.2020 року) в країні не існувало військового стану. В зв`язку з відсутністю вантажних перевезень на ст. НовийАйдар. з липня 2014 року відповідач мав обґрунтовані та правомірні підстави для проведення змін в організації виробництва та скорочення чисельності або штату працівників, відповідно до ст. 40 КЗпП України ще в 2014 році. Проте вирішення цього питання незважаючи на правові та економічні підстави періодично відкладалося саме з соціальних причин - посади комерційних агентів не були скорочені, а було введено простій. Це дало можливість працівникам замість скорочення, отримувати частину заробітної плати. І не зважаючи на економічну недоцільність оплачувати простій відповідач не запроваджував скорочення більше 4 років - практично до кінця 2018 року. Позивач безпідставно стверджує, що з наказом N?59 від 30.05.2016 року ознайомлений лише під час отримання відзиву. Так, в заяві від 07.09.2016 року (додана до відзиву) позивач посилається на наказ про введення простою N?59 від 30.05.2016. Та до позовної заяви додано відповідь відповідача N?H-01/181 від 12.06.2017 року на зверне позивача від 25.05.2017 року, в якому роз`яснюється порядок оплати простою, введеного наказом N?59 від 30.05.2016 року. Твердження позивача, що він фактично ознайомився з наказом N?335/Н від 08.07.2014 року лише 13.10.2017 року не має жодного значення для справи, так як цей наказ має рекомендаційно-дозвільний характер для керівників структурних підрозділів та не створює для позивача жодних прав та обов`язків. Але на підставі цього наказу станція Луганськ мала встановити позивачу простій своїм наказом. І існування цього наказу підтверджується відмітками в розрахунках заробітної плати про оплату простою. В розрахунку заробітної плати за липень 2014 року позивачу нараховано заробітну плату за 49 годин, а за 132 години оплачено простій. Крім того, всі розрахунки заробітної плати позивача з липня 2014 року до грудня 2015 року оформлювалися та видавалися розрахунковим відділом станції Луганськ. Це хронологічно та у сукупності з наказом N?335/Н від 08.07.2014 року підтверджує встановлення позивачу простою в липні 2014 року. Відповідач не може надати відповідний наказ з поважних і незалежних причин - знаходження станції Луганськ на непідконтрольній території з травня 2014 року. Зазначає, що обов`язковість ознайомлення з наказом про встановлення простою під підпис працівника чинним законодавством не встановлено, тому відсутність ознайомлення з таким наказом працівника не свідчить про доведеність змісту наказу працівнику до відома іншими засобами, та не спростовує викладені у наказі обставини і не робить наказ недійсним. І позивач був добре обізнаним про встановлення простою ще в 2014 році, так як в доданих до позовної заявив розрахунках заробітної плати зазначено вид нарахування - оплата простоїв. Позивач безпідставно стверджує, що відповідач ухиляється від надання доказів за запитами його представника - Колективного договору. Зазначений доказ не було надано представнику відповідача відповідно до Положення про комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію АТ «Укрзалізниця». Про що було зазначено у відповідях на запити N?[-6-80/2602-20 від 19.08.2020 року та N?Ц-6-80/3297-20 від 15.10.2020 року (додані до позовної заяви). Позивач скористався своїм правом і у прохальній частині позовної заяви зазначив вимогу про задоволення клопотання про витребування доказів, але самого клопотання не надав. І відповідно суд не розглядав питання витребування доказів. Крім того в листі N?Ц-6-80/3297-20 від 15.10.2020 року відповідач зазначав надбавки і доплати та їх розмір, на які має право позивач.

Представник позивача надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволені позову.

Суд, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, відповідно до трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , остання з 03.04.2012 року переведена агентом комерційним станція Новий Айдар, наказ №93-ОС), з 01.01.2014 року станція Новий Айдар Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» була перепідпорядкована станції Луганськ ДП «Донецька залізниця» (наказ від 27.09.2013 року), з 01.12.2015 року станція Новий Айдар відокремленого підрозділу станція Луганськ ДП «Донецька залізниця» перепідпорядкована станції Рубіжне структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (наказ від 28.12.2015 року № 333/н), з 29.12.2018 року регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» перейменована на регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (наказ від 29.12.2018 року № 1937-НЗ-1). З 11.03.2019 року переведена станційним робітником 2 розряду станції Новий Айдар 5 класу (наказ від 11.03.2019 року № 28-ОС) (а.с.14-17 т.2).

Відповідно до наказу №335/Н від 08.07.2014 року «Про встановлення простою в структурних підрозділах Донецької залізниці» наказано начальникам відокремлених структурних підрозділів: у разі необхідності встановлювати своїми наказами початок простою, з причин, які не залежать від працівників, на період до закінчення бойових дій; видавати накази з урахуванням роз`яснення керівництва залізниці та дорпрофсожу ознайомлювати з наказами працівників під підпис; в зв`язку з простоєм вчинити наступні дії: надання працівникам щорічної відпустки, надання відпустки без збереження заробітної плати за особистими заявами відповідно до ст. 26, 26 ЗУ «Про відпустки», передбачити можливість тимчасового переведення працівників за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу в тому ж структурному підрозділі на весь час простою або іншій структурний підрозділ в тій же місцевості на термін до одного місяця з оплатою праці по фактично виконуваній роботі, але не нижче середнього заробітку за попереднім місцем роботи. За час простою оплату працівникам провести в розмірі встановленої тарифної ставки (посадового окладу) (а.с.18-19 т.2).

07.09.2016 року агент комерційний ОСОБА_1 звернулася до керівника станції Новий Айдар з письмовою заявою, в якій просила роз`яснити їй відповідно до якого нормативно-правового документу встановлено режим та умови роботи (норма годин та інше), на якій підставі агенти комерційні під час простою не отримують виплати з вислуги років, премії.

15.09.2016 року начальник станції Новий Айдар Лисак А.В. звернувся до начальника станції Рубіжне Штабе В.Н. з доповідною, в якій просив скасувати з 01.10.2016 року режим простою для агентів комерційних ОСОБА_1 , ОСОБА_4 або внести зміни в наказ №59 від 30.05.2016 року в частині зазначення режиму роботи з охорони об`єкта, бо в приміщенні вокзалу не працює освітлення і в темний час доби є загроза охорони праці (а.с.21 т.2).

Відповідно до наказу начальника станції Рубіжне Штабе В.Н. №58 від 27.05.2016 року відмінено простій працівникам станцій Кіндрашівська, Лантратівка, Новий Айдар, Старобільськ, Красноозерівка, Білокуракине, Солідарний з 08-00 ранку 28 травня 2016 року (а.с.22 т.2).

Згідно розпорядження №10 начальника станції Новий Айдар від 17.10.2016 року змінна агент комерційна ОСОБА_1 призначена відповідальною особою за доставку кореспонденції в (з) ЄТЕХ ПД по станції Новий Айдар, що понеділка (а.с.34 т.2).

З відповіді директора регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 12.06.2017 року за вих.№ Н-01/1871 на адресу ОСОБА_1 вбачається, що на час простою нарахування доплат та надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки робітники фактично не виконують встановлені їм трудові обов`язки (а.с.26 т.2).

20.10.2017 року регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» направило на обов`язковий попередній (періодичний) медичний огляд працівника ОСОБА_1 (агента комерційного станції Новий Айдар) згідно з наказом від 20.10.2017 року № 246 для умов праці, а саме: зорово-напружені роботи, робота на висоті, роботи на відкритих площадках (а.с.28 т.2).

20.04.2018 року первинна профспілкова організація структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» профспілки залізничників і транспортних будівельників України в листі зазначила про недостатнє забезпечення спецодягом та спецвзуттям в усіх підрозділах Донецької залізниці (а.с.29 т.2).

Відповідно до наказу № 1586-Н директора регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 29.10.2018 року «Про деякі питання функціонування господарства перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» в п. 1 зазначено: вилучити з 01.02.2019 року зі штатного розпису структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» по станції Новий Айдар 5 класу посади: «агент комерційний» в кількості 2 штатні одиниці, по станції Кіндрашівська 5 класу «агент комерційний 2 категорії» в кількості 1 штатна одиниця, «агент комерційний» в кількості 3 штатні одиниці (а.с.30 т.2).

Відповідно до попередження від 30.10.2018 року адміністрація СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» повідомила ОСОБА_1 про наказ № 1586-Н від 29.10.2018 року та з метою працевлаштування запропонувала переведення на посади станційний робітник 2 розряду станції Новий Айдар, агент комерційний ст. Сватове. Підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з попередженням відсутній (а.с.35 т. 2).

Згідно акту від 30.10.2018 року комісією працівників «Станція Попасна» було складено акт, в якому зазначено, що агент комерційний ОСОБА_1 станції Новий Айдар ознайомлена з наказом № 1586-Н від 29.10.2018 року, але з попередженням про вивільнення з посади та щодо подальшого працевлаштування ознайомлюватися відмовилася (а.с.36 т. 2).

Відповідно до повідомлення начальника СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 07.12.2018 року № 742 на лист ОСОБА_1 від 03.12.2018 року повідомлено, що на теперішній час по станції Новий Айдар вакантна одна штатна одиниця станційного робітника з 03.10.2018 р. по 31.10.2018 р., та з 01.11.2018 р. по 30.11.2018 р. тимчасово переведена агент комерційний ОСОБА_4 , інших вакантних посад по станції Новий Айдар немає, тому вивести з простою агента комерційного ОСОБА_1 не має можливості. Для проведення госп. робіт (прибирання території станції та інше) на станції Новий Айдар передбачена 1 штатна одиниця станційного робітника, на яку ОСОБА_1 пропонують перейти на постійне місце (а.с.37 т.2).

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.02.2019 року, ОСОБА_1 рекомендовано обмеження навантаження на ліву верхню кінцівку (а.с.38-39 т. 2).

Відповідно до наказу (розпорядження) № 28-ОС від 11.03.2019 року ОСОБА_1 з 11.03.2019 року запропоновано переведення на постійну роботу на посади агент комерційний, станційний робітник 2 розряду, з оплатою згідно тарифної ставки - 19,36 грн. за годину роботи, надбавки за вислу років - 40% тарифної ставки, доплати за роботу у вечірні години - 20% тарифної ставки, премії згідно Положення про преміювання, доплата за роботу у зоні проведення АТО 25% тарифної ставки (а.с.40).

Згідно до довідки № 93 начальника СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 22.03.2019 року, агенту комерційному ОСОБА_1 роз`яснене, що з 01.01.2018 року по теперішній час посадовий оклад агента комерційного ст. Новий Айдар становить 4570,00 грн. (а.с.41 т. 2).

Попередженням від 24.07.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме встановлення режиму неповного робочого тижня з неробочими днями по понеділках, починаючи з 01.07.2020 року, відповідно до наказу СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 27.04.2020 року № 214 «Про встановлення неповного робочого тижня». Станційний робітник 2 р. ст. Новий Айдар ОСОБА_1 не згодна працювати по режиму неповного робочого тижня, про що свідчить її особистий підпис (а.с.42 т.2).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 23.09.2020 року, остання просить звільнити її за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком з 23.09.2020 року, та просить виплатити заборгованість з урахуванням компенсації з 2014 року по теперішній час.

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку станції ОСОБА_2 та включених до її складу станцій, у тому числі станцій Попасна та Новий Айдар, графік роботи агента комерційного з 08-00 год. до 20-00 год. (перерва на обід з 12-00 год. до 13-00 год.) при змінному графіку по 2 дні (а.с.98 т. 2).

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку станції Попасна, затвердженого 16.02.2018 року, графік роботи агента комерційного день з 07-00 год. до 18-00 год., ніч з 19-00 год. до 07-00 год., без перерви (а.с.112 т.2).

Відповідно до розрахункових листів по заробітній платі ОСОБА_1 нараховувалася оплата простоїв не з вини працівника за липень 2014 р., серпень 2014 р., січень 2015 р., з березня по листопад 2015 р., з січня по серпень 2016 р., з жовтня по грудень 2016 р., з січня по лютий 2017 р., з квітня по грудень 2017 р., з січня по квітень 2018 р., з червня по листопад 2018 р., (а.с.145-165 т. 2).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 нарахована заробітна плата з січня по грудень 2014 року у розмірі 40192,10 грн., за грудень 2015 р. у розмірі 1685,51 грн., з січня по грудень 2016 р. у розмірі 35809,82 грн., з січня 2017 по серпень 2017 р. у розмірі 23465,99 грн., з липня по серпень 2020 р. у розмірі 10612,16 грн. (а.с.166-170 т. 2).

Відповідно до наказу начальна станції Рубіжне СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 58 від 25.12.2015 року «Про організацію роботи по станціях Кіндрашівська-Нова, Кіндрашівська, Новий-Айдар, Вільхова, Білокуракине у умовах тимчасової відсутності вагонопотоку з січня 2016 року» з 01 січня 2016 року було введено простій, в тому числі і для агентів комерційних. Розрахунки заробітної плати проводити за фактично виконану роботу у розмірі не нижче двох третин від ставки встановленого розряду (окладу) з нормами годин для працівників, які задіяні на змінних чергуваннях у січні 2016 року (а.с.251 т. 2).

Відповідно до наказу начальника станції Рубіжне СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 59 від 30 травня 2016 року «Про організацію роботи по станціях Новий-Айдар, Білокуракине, Старобільськ, Лантратівка у умовах тимчасової відсутності вагонопотоку з червня 2016 року» з червня 2016 року було введено простій, в тому числі і для агентів комерційних. Розрахунки заробітної плати проводити за у розмірі не нижче двох третин від ставки встановленого розряду (окладу) з нормами годин для працівників, які задіяні на змінних чергуваннях у червні 2016 року (а.с.252 т. 2).

Відповідно до наказу начальника СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 563 від 30 жовтня 2017 року «Про встановлення простою робітникам пов`язаних з виконанням маневрової та вантажної роботи станцій Новий-Айдар, Білокуракине, Кандрашівська, Вільхова, Кандрашівська-Нова, у умовах відсутності вагонопотоку» з 07-00 год. 01.11.2017 року було встановлено простій, в тому числі і для агента комерційного станції Новий Айдар Курілової Л.В. Проводити відповідні розрахунки заробітної плати на весь час простою (а.с.254 т. 2).

На виконання ухвали суду від 09 листопада 2023 року представник відповідача надав суду контррозрахунок на розраховані позивачем суми не нарахованої заробітної плати, надбавки та інших доплат, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів, починаючи з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року, з якого вбачається, що орієнтовна різниця сум між нарахуваннями за прогнозовано відпрацьований час та фактичними нарахуваннями (у т.ч. за час знаходження у простої не з вини працівника) складає: різниця між оплатою за відпрацьований час та простоєм з липня по грудень 2014 року посадового окладу - 1007,04 грн., компенсація втрати частини доходів з липня по грудень 2014 року 8507,56 грн.; різниця між оплатою за відпрацьований час та простоєм з січня по грудень 2015 року посадового окладу посадового окладу 8386,01 грн., компенсація втрати частини доходів з січня по грудень 2015 року 20551,59 грн.; різниця між оплатою за відпрацьований час та простоєм з січня по грудень 2016 року посадового окладу 9070,37 грн., компенсація втрати частини доходів з січня по грудень 2016 року 16689,85 грн.; різниця між оплатою за відпрацьований час та простоєм з січня по грудень 2017 року посадового окладу 9548,89 грн., компенсація втрати частини доходів з січня по грудень 2017 року 16719,48 грн.; різниця між оплатою за відпрацьований час та простоєм з січня по грудень 2018 року посадового окладу 5707,36 грн., компенсація втрати частини доходів з січня по грудень 2018 року 7971,83 грн.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися не припущеннях.

За положеннями ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Разом з цим слід звернути особливу увагу на рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013від 15жовтня 2013року у справі №1-18/2013, в якому Конституційний Суд України зазначив,що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Дія Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, в разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», який набрав чинності 01 січня 2021 року, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а тягар спростування вимог пред`явленого позову та доведення заперечень проти позову - на відповідача; за таких умов спростування вимог позову не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно заперечення відповідачем обґрунтованості вимог позивача, оскільки це не звільняє відповідача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Суд вважає, не доведеними вимоги позивача в частині, що остання виконувала свої посадові обов`язки та їй повинні бути сплачені надбавки та інші доплати, оскільки на підтвердження цього суду не надано допустимих та належних доказів по справі.

Судом враховується те, що сторонами визнається ті факти, що наказом №335/Н від 08.07.2014 року «Про встановлення простою в структурних підрозділах Донецької залізниці» наказано начальникам відокремлених структурних підрозділів: у разі необхідності встановлювати своїми наказами початок простою, з причин, які не залежать від працівників, на період до закінчення бойових дій; видавати накази з урахуванням роз`яснення керівництва залізниці та дорпрофсожу ознайомлювати з наказами працівників під підпис; в зв`язку з простоєм вчинити наступні дії: надання працівникам щорічної відпустки, надання відпустки без збереження заробітної плати за особистими заявами відповідно до ст. 26, 26 ЗУ «Про відпустки», передбачити можливість тимчасового переведення працівників за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу в тому ж структурному підрозділі на весь час простою або іншій структурний підрозділ в тій же місцевості на термін до одного місяця з оплатою праці по фактично виконуваній роботі, але не нижче середнього заробітку за попереднім місцем роботи. За час простою оплату працівникам провести в розмірі встановленої тарифної ставки (посадового окладу).

Відповідних наказів про простій за місцем роботи позивача суду не надано, однак позивачу з 08 липня 2014 року по 31 грудня 2015 року відповідно до наданих суду доказів виплачувалися 2/3 посадового окладу у зв`язку з введенням простою на підприємстві.

Отже, позивач була обізнана, що на підприємстві, на якому остання працювала введено простій. Однак, суду не надано доказів, що позивачу повинно бути виплачено заробітну плату у розмірі 2/3 посадового окладу, а тому суд бере до уваги наказ №335/Н від 08.07.2014 року, в якому зазначено, що за час простою оплату працівникам провести в розмірі встановленої тарифної ставки (посадового окладу).

Таким чином, позивачу за період з 08 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року не нараховано та не виплачено заробітну плату у виді 1/3 частини її посадового окладу, розмір якого згідно наданого контррозрахунку становить - 1007,04 грн. Отже, компенсація втрати частини доходів в межах заявлених вимог за період 01.01.2015 року по 19.10.2022 становить 3148,13 грн.; індексація згідно наданого контррозрахунку 0 грн.

Також, позивачу за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року не нараховано та не виплачено заробітну плату у виді 1/3 частини її посадового окладу, розмір якого згідно наданого контррозрахунку становить - 8386,01 грн. Отже, компенсація втрати частини доходів в межах заявлених вимог за період 01.01.2016 року по 19.10.2022 становить 12910,01 грн.; індексація згідно наданого контррозрахунку 0 грн.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення не нарахованої заробітної плати, надбавки та інших доплат, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнуту: суму не нарахованої заробітної плати за період з 08 липня 2014 року по 31 грудня 2015 року включно у розмірі 9393,05 грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів; компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати у розмірі 16058,14 грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Окрім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнення від судового збору при подачі позову, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Однак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення не нарахованої надбавки та інших доплат за цей період не знайшли свого обґрунтування, оскільки сторонами було визнано факт, що наказом №335/Н від 08.07.2014 року «Про встановлення простою в структурних підрозділах Донецької залізниці» наказано начальникам відокремлених структурних підрозділів: за час простою оплату працівникам провести в розмірі встановленої тарифної ставки (посадового окладу).

Отже, оскільки позивач була обізнана з введенням простою на підприємстві, накази про простій на підприємстві не оскаржувала, тому в частині позовних вимог про стягнення не нарахованої надбавки та інших доплат за період з 08 липня 2014 року по 31 грудня 2015 року слід відмовити.

Судом враховується те, що сторонами визнаються ті факти, що наказом начальна станції Рубіжне СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 58 від 25.12.2015 року «Про організацію роботи по станціях Кіндрашівська-Нова, Кіндрашівська, Новий-Айдар, Вільхова, Білокуракине у умовах тимчасової відсутності вагонопотоку з січня 2016 року» з 01 січня 2016 року було введено простій, в тому числі і для агентів комерційних. Розрахунки заробітної плати проводити за фактично виконану роботу у розмірі не нижче двох третин від ставки встановленого розряду (окладу) з нормами годин для працівників, які задіяні на змінних чергуваннях у січні 2016 року.

Наказом начальника станції Рубіжне Штабе В.Н. №58 від 27.05.2016 року відмінено простій працівникам станцій Кіндрашівська, Лантратівка, Новий Айдар, Старобільськ, Красноозерівка, Білокуракине, Солідарний з 08-00 ранку 28 травня 2016 року.

Натомість, наказом начальника станції Рубіжне СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 59 від 30 травня 2016 року «Про організацію роботи по станціях Новий-Айдар, Білокуракине, Старобільськ, Лантратівка у умовах тимчасової відсутності вагонопотоку з червня 2016 року» з червня 2016 року було введено простій, в тому числі і для агентів комерційних. Розрахунки заробітної плати проводити за у розмірі не нижче двох третин від ставки встановленого розряду (окладу) з нормами годин для працівників, які задіяні на змінних чергуваннях у червні 2016 року (а.с.252 т. 2).

Також, наказом начальника СП «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 563 від 30 жовтня 2017 року «Про встановлення простою робітникам пов`язаних з виконанням маневрової та вантажної роботи станцій Новий-Айдар, Білокуракине, Кандрашівська, Вільхова, Кандрашівська-Нова, у умовах відсутності вагонопотоку» з 07-00 год. 01.11.2017 року було встановлено простій, в тому числі і для агента комерційного станції Новий Айдар Курілової Л.В. Проводити відповідні розрахунки заробітної плати на весь час простою.

Відповідно до наданих суду доказів по справі позивачу з 01 січня 2016 по 31 грудня 2018 року виплачувалися 2/3 посадового окладу у зв`язку з введенням простою на підприємстві. За виключенням періоду з 28.05.2016 по 31.05.2016 року.

Отже, позивач була обізнана, що на підприємстві, на якому остання працювала, введено простій та їй виплачується заробітна плата у розмірі 2/3 посадового окладу, накази про простій на підприємстві не оскаржувала, тому в частині позовних вимог про стягнення не нарахованої заробітної плати, надбавки та інших доплат, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2018 року слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов представника позивача адвоката Подольської Тетяни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не нарахованої заробітної плати, надбавки та інших доплат, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: 03150, м. Київ вул. Ежи Гедройця буд. 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , суму не нарахованої заробітної плати за період з 08 липня 2014 року по 31 грудня 2015 року включно у розмірі 9393,05 грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів; компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати у розмірі 16058,14 грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: 03150, м. Київ вул. Ежи Гедройця буд. 5) судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь держави на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення суду складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін