Житомирський апеляційний суд
Справа №273/984/22 Головуючий у 1-й інст. Васильчук О. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 273/984/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Васильчук О.В. у м. Баранівка,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 02.09.2019 у розмірі 24 627,67 грн та стягнути судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана заява № б/н від 02.09.2019. Підписана заява разом з «Умовами на правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим, станом на 22.02.2022 року має заборгованість в розмірі 24 627,67 грн з яких: 24 627,67 заборгованість за кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це грошові кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватись кредитними коштами. Таким чином, сума заборгованості за поточним тілом кредиту та простроченим тілом кредиту постійно змінюється. У разі якщо відповідач несвоєчасно вносить кошти на погашення заборгованості, поточна заборгованість за тілом кредиту стає простроченою. Тому 0 грн за поточним тілом кредиту означає, що все тіло вийшло на прострочку, а не те, що відповідач погасив борг за фактично використаними кредитними коштами. Зокрема, із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача вбачаються всі операції про зняттю кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Вказує, що виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 11.11.2020 у справі № 205/4176/18

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 02.09.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н , за яким відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначено у довідці про зміни умов кредитування та обслуговування картрахунку(а.с. 9).

Укладений між сторонами договір складається із анкети-заяви (а.с. 11), довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна (а.с. 9-10), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 16-32).

З наданої позивачем виписки за період з 02.09.2019 року по 24.02.2022 року (а.с. 8) судом встановлено, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 22.02.2022 року згідно наданого позивачем розрахунку, утворилася заборгованість у розмірі 24 627,67 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 24 627,67. (в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором .

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 23.09.2020 року підписав Паспорт споживчого кредиту, згідно якого інформація в ньому зберігає чинність та є актуальною до 08.10.2020 року ( а.с. 13 14).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не розкрито таке поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту», його правова природа та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав кредитні кошти, однак неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті заборгованості, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості графа «тіло кредиту поточне ») та простроченої (графа «тіло кредиту прострочене»).

Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Згідно матеріалів справи, АТ КП «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 24 627,67грн.

При цьому, колегія суддів суду також враховує, що кредитні кошти надані ОСОБА_1 у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати зобов`язання по внесенню кредитних коштів позичальник може знову ними користуватись.

Відтак, з урахуванням факту наявності поновлювальної кредитної лінії, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за простроченим тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, банк має право на отримання від позичальника як непростроченого тіла кредиту, так і простроченого, який також є кредитом, наданим ОСОБА_1 , та ним не повернутий.

Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення кредитної заборгованості у розмірі 11 172,25 (в розрахунку заборгованості графа «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»).

За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення кредитної заборгованості до 13 455 ,42 грн ( 24 627,67 11 172,25). При цьому колегія суддів враховує, що інформація, зазначена в Паспорті споживчого кредиту, в тому числі щодо процентної ставки, зберігала чинність та була актуальною до 08.10.2020 року.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 13 455,42 грн.

Згідно матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 2 481 грн. судового збору при подачі позову до суду першої інстанції та 3 721,5 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с. 1,74).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 3 386,56 грн. судового збору (2481грн. + 3721,5 грн)*54,6%).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 455 ,42 грн. та відшкодування понесених судових витрат у розмірі 3 386,56 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді