Провадження № 2/761/8960/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.

за участю секретаря Решти Д.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Шевченко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулась із даною позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідачі), третя особа: Орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 в розмірі - частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, встановити над малолітнім ОСОБА_5 опіку та призначити ОСОБА_2 опікуном.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач являється бабусею малолітнього ОСОБА_5 . Батьки дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 2006 по 2020 роки. Від подружнього життя у них народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя між подружжям не склалося та рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2020 року шлюб між останніми було розірвано. ОСОБА_4 записаний батьком дитини, а ОСОБА_3 являється донькою позивача. Після народження дитини, донька проживала разом із сином ОСОБА_5 за адресою, а саме: АДРЕСА_1 , при цьому, дитину бачила дуже рідко, оскільки весь час в невідомих компаніях вживала алкогольні напої та приймала наркотичні засоби, що підтверджується неодноразовим притягненням ОСОБА_3 до адміністративної та кримінальної відповідальності. У червні 2022 року ОСОБА_3 вступила у відносини з іншим чоловіком та переїхала до нього жити, де і проживає на сьогоднішній день. Місце проживання дочки на даний час не відомо. Від самого народження онук проживає разом позивачем, вона в повному обсязі здійснює його виховання та опікується над ним, крім того здійснює всі фінансові платежі по утриманню онука. Матір дитини жодним чином не проявляє до сина материнської турботи, уваги, любові та ігнорує будь-яку відповідальність яка покладена на батьків по утриманню дитини. ОСОБА_3 не цікавиться сином, не проявляє материнської турботи про нього, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, також не здійснює його підготовку до самостійного життя. Остання не спілкується із сином, не вітає його зі святами, не телефонує. ОСОБА_4 з моменту народження дитини, а саме з 2017 року проживає окремо від свого сина. За час коли останній не утримувався в ізоляторі тимчасового тримання та в установах покарань, він виключно займається своїм життям. ОСОБА_4 взагалі не цікавився своїм сином, не виявляв жодного бажання займатися його вихованням та в добровільному порядку не надавав матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, а також, зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_4 відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року, засуджено до реального терміну покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього йому належного майна, останній і на даний час не в змозі осягнути своєї відповідальності перед дитиною і здійснити хоч мінімальну зацікавленість та турботу про свого сина. ОСОБА_4 , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо свого сина. Ухилення його від виконання батьківських обов?язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку його природних здібностей та готування його до самостійного життя та праці. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє зацікавленості до його внутрішнього світу. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_4 на даний час утримується в установі відбування покарання, на мого думку останньому ніхто не заважав здійснювати належні батьківські обов?язки під час перебування за межами установ виконання покарань. Онук позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично проживає постійно з позивачем. ОСОБА_2 самостійно займається його вихованням та матеріальним забезпеченням онука та забезпечує усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. Натомість, ніхто з батьків навіть на дні народження не вітає сина та не дарує йому подарунків. Коли дитина хворіла, батьки жодного разу його не провідували, не цікавились станом його здоров?я та не надавали жодної матеріальної допомоги на лікування. Між дитиною та його біологічними батьками не виникло жодного емоційного зв?язку. Батьки не цікавляться життям, здоров?ям, освітою та вихованням дитини. На момент скерування позовної заяви, ОСОБА_5 є учнем 1 класу школи 1-ІІ ступенів № 175 м. Києв. Багато дій, які здійснюються в інтересах дитини та з метою реалізації його прав, є неможливими без відповідного погодження органу опіки, але зважаючи на той факт, що мати проживає за невідомою їй адресою, а батько знаходиться в умовах колонії, де відбуває покарання, реалізувати в повній мірі права дитини позивачу інколи виявляється за недосяжну мету. Також, при покращенні житлових умов дитини може бути зміна місця проживання, та, відповідно, місця реєстрації, що також потребує згоди батьків або уповноважених на те державних органів. Те, що батьки не приймають жодної участі у вихованні дитини та навіть зловживають своїми правами, що суперечить інтересам дитини, спонукало позивача звернутись з даною позовною заявою до суду. Також, позивач зауважувала, що жодної матеріальної допомоги від відповідачів вона не отримує, тому малолітня дитина ОСОБА_5 знаходяться на повному її забезпеченні та утриманні. Вказане стало підставою для звернення до суду про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей, а також призначення позивача опікуном.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2023 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, за участю сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 22.11.2023 року ухвалено проводити заочний розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з приводу ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.

Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів щодо малолітнього ОСОБА_5 , а також висновок органу опіки та піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_2 опікуном над її малолітнім онуком.

Також, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_6 .

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, показання свідка, а також з`ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне.

Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 являються батьками дитини - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 .

Позивач - ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_3 та відповідно бабусею ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно заяви ОСОБА_3 , завіреної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., реєстровий № 644 від 29.06.2022 року, ОСОБА_3 дала згоду бабусі малолітнього сина ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , на вирішення усіх питань, пов`язаних з його життєдіяльністю, а саме: навчання у дитячих навчальних закладах усіх рівнів, відвідування гуртків та секцій, лікування, медичні обстеження, щеплення, відпочинок, дозвілля, у тому числі з правом одержання медичних висновків та інших довідок, та з правом супроводу малолітньої дитини.

Згідно з характеристикою на вихованця закладу дошкільної освіти №388 Шевченківського району м. Києва групи Ромашка, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів бабусі, ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , з дитиною не проживає та майже не спілкується, участі у життя дитини не бере. Також, ОСОБА_9 з вихователем на зв`язок не виходила, розвитком дитини не цікавилась, батьківські збори не відвідувала, дитину не приводила в садочок та не забирала. Бабуся - ОСОБА_2 бере активну участь у вихованні дитини, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини та його розвитком. Дитину в садочок приводить і забирає бабуся.

Відповідно до характеристики від 03.07.2023 року за підписом голови правління ЖБК «Верстат» - 5 ОСОБА_10 , - ОСОБА_2 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою також зареєстровані її донька ОСОБА_3 та онук ОСОБА_5 . З народженням сина, ОСОБА_9 за даною адресою не проживає, онук мешкає з бабусею. З дня народження онука, бабуся фактично виховує його сама. Бабуся і онук дуже прив`язані один до одного. У вільний час завжди разом.

Згідно характеристики на працівника Київської дитячої школи українського танцю «Барвіночок» від 24.07.2023 року № 55 ОСОБА_2 , остання характеризується позитивно, сумлінно відноситься до своїх обов`язків, користується повагою в колективі.

Згідно довідки від 05.07.2023 року № 60, ОСОБА_5 є учнем 1 класу школи № 175 імені В.Марченка Шевченківського району м. Києва.

Згідно наданих позивачем копій фіскальних чеків за період часу з 09.09.2021 року по 07.06.2023 року позивач сплачує кошти за харчування онука.

Як встановлено судом, відповідно до акта 455/23 оцінки потреб сім`ї /особи від 27.07.2023 року за адресою проживання ОСОБА_2 встановлено, що батьки ОСОБА_11 не беруть участі у вихованні та догляді за дитиною. В квартирі наявні необхідні функціональні меблі, побутова техніка. Житлово-побутові умови проживання громадянки ОСОБА_2 відповідають встановленим нормам.

Також, з наданих позивачем документів, вбачається, що ОСОБА_2 заключено декларацію з сімейним лікарем КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району міста Києва.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2021 гр. ОСОБА_4 засуджено за ст. 186 ч. 2, ст. 187 ч. 2, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

З висновку органу опіки та піклування від 18.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 надіслав своє пояснення, в якому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 впродовж 2023 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 та ч. 1 ст. 175-1 КУпАП; гр. ОСОБА_3 впродовж року притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 та ч. 1 ст.175-1 КУпАП.

В судовому засіданні за клопотанням сторони позивача також був допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , який повідомив суду, що проживає неподалік від позивача та працює разом з нею. Позивач проживає разом зі своїм онуком та повністю займається вихованням дитини. Її донька зловживає спиртними напоями та невдовзі після народження дитини самоусунулась від материнських обов`язків. Про батька дитини також пояснив, що він одразу після народження дитини самоусунувся від батьківських обов`язків, про нього відомо, що на даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як встановлено в судовому засіданні, дитина - ОСОБА_5 на даний час проживає разом з бабусею - ОСОБА_2 , якою створені належні умови для проживання та виховання дитини. Виключно вона дбає про онука, отримання ним належної освіти та виховання.

Згідно висновку від 18.10.2023 р. №109-6363 орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав громадян ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно їх малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, згідно висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.11.2023 року № 109-6704, орган опіки та піклування вважає доцільним призначення ОСОБА_2 опікуном над її онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні справи, суд приймає до уваги також показання свідка, який підтвердив, що саме бабуся займається вихованням та розвитком дитини, батьки дитиною не цікавляться та не виконують батьківські обов`язки.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідачі не приймають участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, не надають йому матеріальної допомогу, самоусунулись від виконання батьківських обов`язків, про нього не піклуються, протилежного судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідачі без поважних причин тривалий час не спілкуються із малолітнім сином, не займаються його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавляться його здоров`ям та життям, тобто ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а тому, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав слід задовольнити.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів варто зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо позовної вимоги про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_5 та призначення ОСОБА_2 опікуном, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

З урахуванням позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також того, що дитина проживає разом з позивачкою і судом не встановлено перешкод для призначення її опікуном, беручи до уваги висновок від 02.11.2023 року № 109-6704, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним призначення ОСОБА_2 опікуном над її онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що в даній частині вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі - 1073, 60 грн. з кожного, а також на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору за три вимоги немайнового характеру в сумі 3 220, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 178, 259, 265, 268, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 опіку та призначити його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1 073, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 610, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1 073, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 610, 40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач-1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

відповідач-2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22.12.2023 р.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА