Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1432/23 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М.
Категорія 77 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Галацевич О.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/1432/23 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про поновлення на роботі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив поновити його на посаді старшого прокурора відділу із нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю.

В обгрунтування позову зазначив, що в органах прокуратури працював з 24.12.1987 на різних посадах. 25.01.2002 наказом прокурора Житомирської області №18 його було призначено на посаду старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області. Наказом прокурора Житомирської області від 15.03.2002 № 43 він був звільнений з посади на підставі ст. 8, п. 5 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України. В наказі зазначено, що з матеріалів кримінальної справи вбачається його причетність до скоєння злочину.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2018 року в справі №1-26/12 його визнано не винним та по суду виправданим за відсутності події злочину у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 396 ч.1, ст. 135 ч. 3 КК України, а також за недоведеністю участі у вчиненні злочину, передбаченого ст. 136 ч. 3 КК України.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року вирок залишено в силі.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2020 року касаційна скарга першого заступника прокурора Житомирської області в даній справі залишена без задоволення. Виходячи із наведеного, просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2023 року у відкритті провадження у цивільній справі № 278/1432/23 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про поновлення на роботі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду. Доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам позовної заяви. Окремо позивач наголошує, що він був звільнений з роботи після порушення проти нього кримінальної справи, а тому ця обставина є підставою для розгляду його позову про поновлення на роботі в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Житомирська обласна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо розгляду справи в порядку адміністративного судочинства та правильно відмовив у відкритті провадження у справі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що у правовідносинах, що склалися між учасниками спору вбачається публічно-правовий спір, який належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України надано визначення таких термінів:

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася щодо юрисдикційності справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, незважаючи на те, що такий спір виникає щодо прийняття, проходження чи припинення публічної служби, а тому підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З аналізу зазначених норм випливає, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, яка переглядається, позивач у позовній заяві просив поновити його на посаді старшого прокурора відділу із нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У пункті 1 Розділу XIII Перехідних положень вказаного Закону визначено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

З огляду на наведене заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про поновлення на роботі, пов`язаної із проходженням публічної служби, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Законність таких дій і рішення органу прокуратури, який є суб`єктом владних повноважень, пов`язаних із проходженням публічної служби (а саме професійної діяльності прокурорів) підлягає перевірці адміністративним судом.

До того ж питання про поновлення на роботі ОСОБА_1 вирішувалось адміністративним судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 240/19150/20 вже надано оцінку відповідним правовідносинам, зокрема і питанню щодо поновлення на роботі та залишено позовну заяву без розгляду (а.с. 68-85).

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та правильно відмовив у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення норм матеріального та процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції. Крім того, самі доводи апеляційної скарги, стосуються обґрунтування суті позовних вимог, а не щодо спростування визначення юрисдикції справи.

З урахуванням обставин справи та змісту заявлених вимог, колегія суддів вважає ухвалене по справі судове рішення законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга не містить жодних доводів стосовно помилковості висновку суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 375, 381- 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.06.2023.

Головуючий Судді