ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4582/23
провадження № 2/753/3800/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кримчук Я. Р. за участі: позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_5 , позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4 , відповідач, разом - сторони) про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований такими обставинами. З 19.11.2010 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_7 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2012 шлюб сторін було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на своє дошлюбне " ОСОБА_1 ". Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2016 стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.04.2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з дитиною взагалі не спілкується і не виконує жодного з покладених законом батьківських обов`язків: не приймає участі у його вихованні, не утримує матеріально. Всі питання виховання та утримання дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходяться на повному її утриманні.

Ухвалою від 29.03.2023 суд відкрив провадження за цим позовом та призначивсправу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою від 15.05.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування.

Відповідач викликався до суду шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання, проте судові повістки повернулись без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», в судове засідання він не з`явився і правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування надала до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який підтримала в суді представник третьої особи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_6 .

Внаслідок вроджених аномалій дитині встановлена інвалідність (а.с. 17).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2012 шлюб сторін розірвано (а.с. 10).

Після розірвання шлюбу дитина залишилися з матір`ю і проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дарницький районний суд м. Києва від 06.09.2016 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.04.2016 року (а.с. 11).

Постановою Київського апеляційного суду заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2016 було скасовано і ухвалено нове, яким зменшено розмір аліментів і стягнуто з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.04.2016 року.

Судом установлено, що після розірвання шлюбу відповідач понад одинадцять років жодного разу не виявляв бажання побачитися з дитиною, взяти участь у його вихованні та розвитку, чим фактично самоусунувся від будь-якого спілкування з сином. Востаннє відповідач бачив свого сина один раз у 2022 році. Всю необхідну турботу, піклування та матеріальне забезпечення ОСОБА_7 надає позивачка, у цьому їй допомагає її мати.

Вказані обставини підтверджуються сукупністю наданих позивачкою доказів.

Так, згідно до довідки, виданої дошкільним навчальним закладом № 20, у період відвідування дитиною дошкільного навчального закладу приводили та забирали дитину його мати та бабуся. Батько не цікавився успіхами дитини, батьківські збори та урочисті заходи не відвідував (а.с. 18).

Довідкою, виданою спеціалізованою загальноосвітньою школою № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови, зазначається, що за період навчання дитини в закладі його вихованням та навчанням займається мати, батько дитини до шкоди не з`являвся (а.с. 19-20).

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, що був наданий до органу опіки та піклування вбачається, що відповідач взагалі не сплачував аліментів і станом на 01.04.2023 має заборгованість в розмірі 390 703,84 грн.

За фактом злісного ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів на утримання дитини Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2019 під № 0001136 (а.с. 15).

Результатами психологічного обстеження дитини установлено, що у дитини високий рівень прихильності до мами, емоційна прихильність до баби, а емоційна прив`язаність до батька відсутня, він нічого про нього не пам`ятає і не має до нього почуттів (а.с. 24).

Мати позивачки ОСОБА_9 пояснила в суді, що ОСОБА_4 кинув свою сім`ю і пішов до іншої жінки, її онуку на той час було півтора роки і він тяжко хворів. Вперше ОСОБА_7 познайомився з батьком в одинадцять років, коли розпочалась війна в Україні. Після цієї зустрічі відповідач знов зник і онук його більше не бачив, а він дуже хотів спілкуватися з батьком. Ми ніколи не змінювали місце проживання, а ОСОБА_7 весь час ходить в одну школу. За той період, що дочка з онуком проживають разом з нею ОСОБА_4 жодного разу до дитини не приходив, не телефонував і матеріально його не підтримував. ОСОБА_9 зазначила, що не знає, для чого ОСОБА_4 приходив до дитини через скільки років, але знаючи відповідача, розуміє, що це якась гра. Коли її дочка перебувала в шлюбі з відповідачем він її бив, не зважаючи на те, що ОСОБА_7 був маленьким.

Подруга позивачки ОСОБА_10 пояснила, що приблизно 12 років товаришує з позивачкою. Останній раз бачила відповідача на дні народженні дитини, коли йому було два роки. Після цього вона його жодного разу не бачила, хоча буває у подруги і відвідує більшість сімейних свят, в тому числі і дні народження ОСОБА_7 , який товаришує з її дочкою. Зі слів ОСОБА_1 знає, що відповідач одного разу раптово з`явився в 2022 році і знову зник, а хлопчик болісно це переживав. Коли дитина хворіла і була в лікарні ОСОБА_4 там жодного разу не було і ніякої підтримки він не надавав позивачці.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте жодних доказів, які б свідчили про існування об`єктивних причин, які перешкоджають відповідачу виконувати батьківські обов`язки, його намагання приймати участь у вихованні і утриманні сина чи створення йому перешкод у спілкуванні з ним, суду не надано.

Опитаний в судовому засіданні син сторін підтвердив факт відсутності батька у його житті впродовж усього свідомого життя та пояснив, що єдиний раз бачив батька і спілкувався з ним після початку війни, коли він відвозив їх з мамою на захід України. Зрадівши, що тепер у нього буде тато, він неодноразово йому телефонував і писав у месенджерах, проте він йому жодного разу не відповів. Дід та баба зі сторони батька також не спілкуються з ним приблизно з 2016 р. ОСОБА_7 висловив думку, що батько, з огляду на його поведінку, заслуговує на позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до положень статей 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересів дитини.

Статтею 141 цього Кодексу закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей.

Згідно з цією нормою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (стаття 157 СК України, стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Стаття 164 Сімейного кодексу України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед яких законодавець передбачив таку підставу як ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Виходячи з положень сімейного законодавства, які визначають завдання Сімейного кодексу України (стаття 1) та загальні засади регулювання сімейних відносин (стаття 7), зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого і злісного нехтування ними своїми обов`язками.

Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 взявши до уваги доводи позивачки про те, що протягом усього життя сина відповідач не утримував його, не турбувався про стан його здоров`я, не виявляв бажання спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні.

Вказаний висновок суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 свідомо і злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Внаслідок повної відсутності батька в житті дитини духовний і емоційний зв`язок між ними не сформований, натомість свідоме і тривале нехтування батьком своїх обов`язків завдає дитині постійних негативних психоемоційних переживань, змушує дитину відчувати себе непотрібною і не вартою любові та уваги, а відтак усвідомленням факту розриву сімейних зв`язків у судовому порядку якщо і спричинить певний ситуативний негативний вплив на психоемоційний стан дитини, то цей вплив не буде суттєвим та істотно не зашкодить її особистісному розвитку.

Натомість збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дитиною, що з урахуванням свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, призведе до порушення прав та інтересів сина сторін.

За таких обставин вимоги позову про позбавлення відповідача батьківських прав суд визнає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх.

З огляду на результат розгляду справі суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачкою судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 26.06.2023