Справа №487/8495/19
Провадження №2/487/46/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кузьменко В.В.,

за участю секретаря судових засідань Рафальської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєва А.А., про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів,

В С Т А Н О В И В :

15.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєва А.А, в якій просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1117, видане 22.10.2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєвою А.А. та запис про державну реєстрацію цього права, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належало нерухоме майно, а саме житлова квартира АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно було передано в іпотеку згідно іпотечного договору від 14.02.2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк".

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.05.2011 року було звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рахунок стягнення на користь ПАТ "Кредитпромбанк" кредитної заборгованості в розмірі 101838,80 грн.

26.06.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

18.10.2013 року були проведені другі торги з реалізації іпотеки, а саме належної ОСОБА_4 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 . Переможцем торгів стала ОСОБА_2 . Результати аукціону були оформлені протоколом проведення прилюдних торгів №15-0426/13(Н)-4 від 18.10.2013 року.

В липні 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до Заводського ВДВС ММУЮ, ТОВ "Укрспецторг групп", ОСОБА_2 про визнання недійсним прилюдних торгів, протоколу приведення прилюдних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2015 року в задоволені позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Дельта банк" було задоволено та скасовано прилюдні торги від 18.10.2013 року з продажу нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 визнано недійсним. Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів від 18.10.2013 року №15-0426/13(Н)-4 та акт державного виконавця від 22.10.2013 року про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.10.2015 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2015 року залишено без змін.

Проте як вбачається з інформаційної довідки №185137360 від 17.10.2019 року власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Оскільки рішенням суду прилюдні торги від 18.10.2013 року з продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано недійсним, протокол проведення прилюдних торгів від 18.10.2013 року №15-0426/13(Н)-4 та акт державного виконавця від 22.10.2013 року про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , які стали підставою для видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності та реєстрації речових прав на нерухоме майно, також недійсними, то свідоцтво №1117 від 22.10.2013 року підлягає визнанню недійсним та скасуванню, оскільки є похідним від правовстановлюючих документів, які скасовані та є нечинними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері. Проте позбавлена можливості оформити право власності.

Ухвалою суду від 20.11.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 04.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялось належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялось належним чином. Неодноразово надавала заяви про відкладення розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в їх відсутність до суду не надійшло. Відповідно ч.1 ст.223 та п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд має підстави для розгляду справи у відсутність представника.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, у задоволені позову просила відмовити та застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялось належним чином.

Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належало нерухоме майно, а саме житлова квартира АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно було передано в іпотеку згідно іпотечного договору від 14.02.2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк".

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.05.2011 року було звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рахунок стягнення на користь ПАТ "Кредитпромбанк" кредитної заборгованості в розмірі 101838,80 грн.

26.06.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

18.10.2013 року були проведені другі торги з реалізації іпотеки, а саме належної ОСОБА_4 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 . Переможцем торгів стала ОСОБА_2 . Результати аукціону були оформлені протоколом проведення прилюдних торгів №15-0426/13(Н)-4 від 18.10.2013 року.

В липні 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до Заводського ВДВС ММУЮ, ТОВ "Укрспецторг групп", ОСОБА_2 про визнання недійсним прилюдних торгів, протоколу приведення прилюдних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2015 року в задоволені позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Дельта банк" було задоволено та скасовано прилюдні торги від 18.10.2013 року з продажу нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 визнано недійсним. Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів від 18.10.2013 року №15-0426/13(Н)-4 та акт державного виконавця від 22.10.2013 року про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.10.2015 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2015 року залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 01.03.2016 року.

З інформаційної довідки №185137360 від 17.10.2019 року вбачається, що власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Оскільки рішенням суду прилюдні торги від 18.10.2013 року з продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано недійсним, протокол проведення прилюдних торгів від 18.10.2013 року №15-0426/13(Н)-4 та акт державного виконавця від 22.10.2013 року про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , які і стали підставами для видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності та реєстрації речових прав на нерухоме майно, також визнано недійсним, то свідоцтво №1117 від 22.10.2013 року підлягає визнанню недійсним та скасуванню, оскільки є похідним від правовстановлюючих документів, які були скасовані та є не чинними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позовна заява до суду була подана 15.11.2019 року.

Всупереч зазначеним положенням позивачем по справі не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що нею строк позовної давності пропущено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 41, 55 Конституції України, керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 322, 388 ЦК України, ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєва А.А., про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко