Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 646/8175/21
Провадження № 2/553/2901/2023
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Зубань Н.Л., представника відповідачів адвоката Сашко А.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,

в с т а н о в и в:

13.12.2021 КП «Харківські теплові мережі» звернулось до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в якій просить стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з опалення та гарячої води у розмірі 67973 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 1518 грн. 22 коп., інфляційні витрати у розмірі 3605 грн. 79 коп., а всього 73097 грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Провадження у справі було відкрито за ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2021, однак по суті вимог справа розглянута не була.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який наразі продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова та Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Згідно з актом приймання-передавання справ від 18.10.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави з Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла вищезазначена справа.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Новаку Ю.Д.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2022 справу було прийнято до провадження.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.03.2023 позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість в сумі 67973 грн.60 коп., з урахуванням індексу інфляції в сумі 3605 грн. 79 коп. та 3 % річних в сумі 1518 грн. 22 коп., а всього кошти в загальній сумі 73097 грн. 61 коп, а також стягнуто з відповідачів судовий збір.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2023 заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 30.03.2023 у справі 646/8175/21 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води було скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

16.11.2023 представником відповідачів адвокатом Сашко А.О. направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а саме за період з 01.10.2014 по 13.12.2018. Крім того прохає відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки ним не надано доказів того чи є відповідачі власниками житлового приміщення та чи зобов`язані утримувати майно як власники квартири і відповідно своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а також зазначає, що в матеріалах справи відсутній розрахунок, а наявна відомість з якої не вбачається інформації щодо об`єму поставлених відповідачам послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а тому зазначені невідповідності не дають змоги однозначно встановити суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також вказував, що відомість про нарахування інфляційних втрат та 3% річних не може бути належним та допустимим доказом правильності розрахунків, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Представник позивача звернувся на адресу суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Також представником позивача була подана заява про підтримання заявлених вимог в повному обсязі, в якій наголошено, що КП «Харківські теплові мережі» на підставі Розпоряджень Харківської міської ради про початок та кінець опалювального сезону 2014-2021 років здійснювало постачання теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі чого відповідачам направлені рахунки за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Система опалення квартири відповідачів є частиною опалення всього будинку, що унеможливлює обмеження постачання теплової енергії. Відповідачі як споживачі наданих послуг зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги за встановленими цінами/тарифами, проте рахунки в повному обсязі не сплачували. При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності просив врахувати, що заборгованість виникла за період з 01.10.2014 по 31.01.2021 в сумі 67973,60 грн, три відсотки річних та інфляційні витрати нараховані за період з листопада 2018 по листопад 2021 року, із позовом КП «Харківські теплові мережі» звернулись у грудні 2022 року. З посиланням на внесення зміни до законодавчих актів, в тому числі доповнення розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 12 щодо продовження строків, передбачених ст.ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу на строк карантину, прохав врахувати, що на час виникнення заборгованості спожитої теплової енергії та території України тривав карантин.

В судовому засіданні представник відповідачів прохав відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві. Наполягав на застосуванні строків позовної давності до вимог з 01.10.2014 по 13.12.2018 та недоведеності позивачем заявлених вимог щодо обов`язку відповідачів нести витрати з утримання майна як власників, періодів опалювальних сезонів, тарифів тощо.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду не прибули.

З`ясувавши позиції сторін, заслухавши пояснення представника відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Судом встановлено, що місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що не заперечувалось їх представником в ході розгляду справи. Також в судовому засіданні представником відповідачів зазначено, що з 25.04.2022 ОСОБА_4 надано статус внутрішньо-переміщеної особи, а ОСОБА_1 залишився проживати за вказаною вище адресою й наразі.

Крім того, належним доказом зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання особи є Інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова, яка містить офіційні відомості про осіб, зареєстрованих за певною адресою.

Отже, відповідачі є споживачами послуг, що надає КП «Харківські теплові мережі» з постачання опалення та гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , з відкритим абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

За вказаним особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим за адресою: АДРЕСА_2 , має місце заборгованість за надані КП «Харківські теплові мережі» послуги з опалення та гарячу воду за період з 01.10.2014 по 21.10.2021 у загальному розмірі 67973,60 грн.

Нарахування щомісячних платежів за теплову енергію за вказаною адресою за особовим рахунком споживача № НОМЕР_1 здійснюється за затвердженими нормативами (нормами) споживання, виходячи з розміру опалювальної площі та опалювального періоду - при обрахуванні щомісячних платежів за опалення квартири, та кількості зареєстрованих осіб, що впливає на визначення норм споживання гарячої води та відповідно нарахування щомісячних платежів за її підігрів. При цьому опалювальні періоди, місячні тарифи за опалення та підігрів води наведені у відомості про нарахування та оплату послуг.

Правовідносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, постановами Кабінету Міністрів України у сфері житлово-комунальних послуг.

За ч.ч.2,4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, ч.1 ст.1, ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, які діяли у період виникнення спірних правовідносин, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавець комунальної послуги.

Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, у даному випадку - суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація); індивідуальним споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою ст.12 Закону № 2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2189-VIII споживачі мають право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідні норми містились і у статтях 19,20 Закону № 1875-IV.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2020 у справі № 642/2858/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону №1875-IV, ч.1 ст.9 Закону №2189-VIII плата за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно порядку надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що встановлений статтями 21, 22 Закону № 2189-VIII, одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії та спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.

У разі відсутності у споживачів квартирних лічильників та загальнобудинкового лічильника норми споживання з централізованої подачі гарячої води становлять 3 кубометри на особу на місяць, з урахуванням фактичних днів надання послуги у розрахунковому періоді, з послуги опалення нарахування проводиться із розрахунку опалювальної площі, залежно від температури зовнішнього повітря та кількості днів надання послуги.

Пунктом 6 ч.1 ст. 20 Закону № 1875-IV було передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 6 ч.1 ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Пункт 11 ч.2 ст.7 Закону № 2189-VIII передбачає, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Таким чином, якщо особа була відсутня за місцем проживання і надала відповідні документи, вона має право на перерахунок розміру наданих послуг та їх оплати.

Як встановлено судом, місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , доказів того, що останні проживали за іншою адресою та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води у спірний період не отримували, стороною відповідачів не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч.2 ст.77 ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги, що утворилась за період з 01.10.2014 по 21.10.2021.

За особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість за надані КП «Харківські теплові мережі» послуги з опалення та гарячу воду за період з 01.10.2014 по 21.10.2021 у загальному розмірі 67973,60 грн, що підтверджується наданою відомістю про нарахування та оплату послуг, яка містить інформацію щодо тарифів, об`ємів, сум нарахування і проведених оплат споживачами, тобто є належним доказом.

Заперечуючи проти заявлених вимог представником відповідача в тому числі було наголошено про недоведеність позивачем періодів тривалості опалювальних сезонів, тарифів, що застосовувались, об`ємів споживання. Разом із тим, наполягаючи на цих обставинах стороною відповідачів контрозрахунку надано не було, як і не спростовано доводів позивача щодо вказаних у відомості опалювальних періодів, тарифів та об`ємів споживання.

Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами також перед судом не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що відповідачі, як споживачі наданих позивачем послуг, не виконали свого обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з 01.10.2014 по 31.10.2021, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 67973,60 грн.

Не визнаючи позов у повному обсязі, представник відповідачів прохав застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України.

Ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Зважаючи на те, що стороною відповідачів зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати трирічний строк позовної давності.

Згідно з матеріалами справи, позивач звернувся з позовом до суду 13.12.2021 та прохає стягнути заборгованість за період з 01.10.2014 по 31.10.2021.

Як свідчить наданий розрахунок, у жовтні 2014 року було здійснено нарахування в сумі 155,58 грн та проведено оплату в сумі 21,01 грн, в подальшому відповідачами оплата послуг не проводилась. Таким чином відповідачами не було вчинено дій, які б могли розцінюватись як визнання ними бору та переривання перебігу позовної давності.

Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин (у тому числі, й станом на час звернення КП «Харківські теплові мережі» з позовом до суду). В подальшому строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, надані з 01.04.2017 по 31.10.2021, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла та продовжується на строк дії карантину.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми матеріального права, суд приходить до висновку про застосування строків позовної давності та стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 31.10.2021 у розмірі 48502,92 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг позивачем нараховано 3605,79 грн - індексу інфляції за час прострочення та 1518,22 грн - 3% річних від простроченої суми.

Наведені обставини, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: розрахунком заборгованості, розрахунком 3 % річних та індексу інфляції, який відповідачами не спростовано.

Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості у розмірі 53626,93 грн, з яких: заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2017 до 31.10.2021 у розмірі 48502,92 грн; інфляційні витрати 3605,79 грн; три відсотки річних 1518,22 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, на користь КП «Харківські теплові мережі» з відповідачів підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору в дольовому порядку, по 795,98 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2017 до 31.10.2021 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 53626,93 грн в солідарному порядку та по 795,98 грн судового збору з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, МФО 351823, .
Відповідачі:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ронкпп. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: адреса: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 .

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих