ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8839/23 Справа № 185/3700/23 Головуючий у першій інстанції: Гаврилов В. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на квартиру за адресою по АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала за життя ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.01.1997 №11, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожним О.С., зареєстрованого в БТІ за реєстровим №63 від 17.01.1997, однак оригіналу даного правовстановлюючого документу позивачка не має. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу Гребіника О.Д. з питання оформлення спадкових прав на вказану квартиру, однак нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, які посвідчують належність спадкодавцю спадкового майна. Тому позивачка просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьк.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 листопада 2023 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Тростянецьким відділом ДРАЦС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 04.11.2022, актовий запис №486 (а.с. 7).

Згідно копії паспорту позивачки серії НОМЕР_2 , виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 20.02.2002, місце її проживання зареєстроване з 24.05.2002 року за адресою по АДРЕСА_3 (а.с. 4).

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіника О.Д. із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №194/2022 (69890291), що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70548443 від 07.11.2022, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №72115397 від 11.04.2023 та листом приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіника О.Д. від 11.04.2023 №21/01-16 (а.с. 18, 19, 39, 41).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений 20.12.2009 року державним нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори за реєстровим №3-3115, відповідно до якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_1 , що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №72115414 від 11.04.2023 (а.с. 13, 40).

Постановою приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіника О.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 березня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , через відсутність оригіналів документів, які посвідчують належність спадкодавцю спадкового майна (а.с. 10).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України).

Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України);

законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21.

Крім того, на підставі Постанови КМУ №469 від 09.05.2023 вказаний вище пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 - виключено з 23.05.2023.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , лише 07 листопада 2022 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_3 проживала за адресою по АДРЕСА_1 , а позивачка зареєстрована за іншою адресою - по АДРЕСА_3 .

Доказів визначення судом додаткового строку позивачці, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини, встановлення факту проживання на час відкриття спадщини за однією адресою із спадкодавцем, тощо, суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пропуском шестимісного строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, - колегія дійшла висновку про недоведеність позивачкою факту прийняття нею спадщини після ОСОБА_3 та відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів належності спадкодавцю, на час відкриття спадщини, на праві власності спірного нерухомого майна.

Надана суду копія договору купівлі-продажу квартири від 10.01.1997, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожним О.С. за №11, зареєстрованого в БТІ за реєстровим №63 від 17.01.1997, - не завірена належним чином.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №348894308 від 03.10.2023, відомості про реєстрацію права власності щодо квартири по АДРЕСА_1 у вказаних реєстрах відсутні (а.с. 96).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не навів належного обґрунтування, не визначився із нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Колегія звертає увагу, що позивачка, за наявності підстав, не позбавлена можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обгрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року, з урахуванням ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року про виправлення описки, змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року, з урахуванням ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року про виправлення описки, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова