Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2023 Справа №607/6349/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Катрук Ольга Володимирівна про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Катрук О.В. про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_5 (1/4), відповідачу ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_6 (1/4) та ОСОБА_7 (1/4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй частку квартири.

На момент смерті діти були зареєстровані та проживали з нею.

20.10.2022 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу на підставі заяви ОСОБА_5 заведено спадкову справу №10/2022.

Під час оформлення спадщини встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 04.07.1990 по даний час, син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за вказаною адресою з 30.05.1992 по 28.08.2009 рік.

Спадкоємцями майна покійної є дочка позивач та син спадкодавця ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_4 був неповнолітнім, в силу ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Спадщина складається з 1/4 частки у праві спільної часткової власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 43,5 кв. м, житловою 22,6 кв. м.

Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вказаного майна 24.01.2023 видано ОСОБА_3 , свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вказаного майна ще не видано.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2023 зареєстровано право власності на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 є фактичним (юридичним) власником 1/2 частки спадкового майна 1/4 вказаної квартири, проте право власності фактично ще не оформив, але вважається таким, що прийняв спадщину, а тому юридично є спадкоємцем (власником) спадкового майна.

05.01.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений Договір дарування 1/4 частини квартири, згідно якого ОСОБА_6 подарував, а позивач, як обдарований, прийняла у дар 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, на час звернення до суду позивач є власником 5/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач з моменту вибуття (28.08.2009) жодним чином не приймав участі в утриманні своєї частки у власності і більше 14 років не проживає, не користується квартирою, право власності на частку у спадковому майні не зареєстрував. Окрім цього, ОСОБА_4 тривалий час проживає за межами України, що свідчить про наявність у нього іншого житла. Зазначені обставини, перешкоджають ОСОБА_3 , як власнику більшої частки розпоряджатися цією власністю в повному обсязі, у тому числі відчужувати її. Вважає, що річ (в даному випадку квартира) є неподільною, а частка відповідача є незначною і не може бути виділеною в натурі, оскільки конструктивно і технічно неможливо для власника такої частки створити в однокімнатній квартирі окремий вхід/вихід та відокремлені системи водо-, газо-, електропостачання і опалення без порушення державних будівельних норм. Дана площа не може бути виділена в натурі, оскільки квартира складається лише з однієї кімнати. Спільне володіння і користування спірним майном також є неможливим.

У зв`язку із цим, виникла необхідність вирішення подальшої долі квартири, співвласниками якої є сторони по справі, задля забезпечення її співвласникам можливості роздільного проживання. На думку позивача, припинення власності на частку у спільному майні, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримала з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просила його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій повністю визнає заявлені позивачем вимоги та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Крім цього, до заяви долучив письмову розписку про те, що він отримав від позивача грошові кошти в розмірі 8 000,00 дол. США, як компенсацію вартості належної йому частки даної квартири.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачами позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви, клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду витребувано докази.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_5 (1/4), відповідачу ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_6 (1/4) та ОСОБА_7 (1/4), про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1994, зареєстроване Міським бюро технічної інвентаризації, що записано в реєстрову книгу за № 6102.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 та інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виготовлених та виданих ФОП ОСОБА_8 від 27.10.2022, загальна площа квартири становить 43,5 кв. м., а житлова площа 22,6 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане 16.01.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 91.

приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Катрук О.В. заведено спадкову справу № 10/2022 (зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 69823167) після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від ІНФОРМАЦІЯ_5 дочки померлої ОСОБА_7 , ОСОБА_3 .

ОСОБА_7 на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Дочірнього підприємства «ФАВОРИТ-3» ПП «ДРУЖБА СЕРВІС - ЖИТЛО 1» № 72/1 від 19.10.2022.

Згідно Довідки Дочірнього підприємства «ФАВОРИТ-3» ПП «ДРУЖБА СЕРВІС - ЖИТЛО 1» № 72/1 від 19.10.2022, із померлою ОСОБА_7 на час відкриття спадщини за однією адресою були зареєстровані її діти: дочка спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітній син спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилася спадщина, яка складається з: 1/4 (однієї четвертої) частки у праві спільної часткової власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,5 кв. м., житловою площею 22,6 кв. м.

Відповідно приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Катрук О.В, на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 , 20 жовтня 2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/2 частку зазначеного вище спадкового майна, на ім`я її дочки ОСОБА_3 .

Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку зазначеного вище спадкового майна ще не видано, оскільки син спадкодавця ОСОБА_4 , за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертався.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 320943967 від 24.01.2023,за позивачем зареєстровано право власності на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

05.01.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір дарування 1/4 частини квартири, згідно якого ОСОБА_6 подарував, а позивач, як обдарована, прийняла у дар 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Дані відомості було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.01.2023 за № 48920180.

Таким чином, на час звернення до суду позивач є власником 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 , а відповідно відповідач є власником 3/8 частин даної квартири.

Позивач вказує, що відповідач з моменту вибуття (28.08.2009) жодним чином не приймав участі в утриманні своєї частки у власності і більше 14 років не проживає, не користується квартирою, право власності на частку у спадковому майні не зареєстрував. Окрім цього, ОСОБА_4 тривалий час проживає за межами України, що свідчить про наявність у нього іншого житла. Зазначені обставини, перешкоджають ОСОБА_3 , як власнику більшої частки розпоряджатися цією власністю в повному обсязі, у тому числі відчужувати її. Вважає, що річ (в даному випадку квартира) є неподільною, а частка відповідача є незначною і не може бути виділеною в натурі, оскільки конструктивно і технічно неможливо для власника такої частки створити в однокімнатній квартирі окремий вхід/вихід та відокремлені системи водо-, газо-, електропостачання і опалення без порушення державних будівельних норм. В підтвердження того, що частка відповідача є незначною, 3/8 частки в квартирі складає лише 8,4 кв. м. із житлової площі 22,6 кв. м. Дана площа не може бути виділена в натурі, оскільки квартира складається лише з однієї кімнати. Спільне володіння і користування спірним майном також є неможливим.

Відповідно до висновку про вартість майна ТОВ «Захід-Експерт» від 08.02.2023 вартість зазначеної вище квартири становить 783 000,00 грн. Тобто, вартість 3/8 частини квартири, що підлягає сплаті на користь відповідача, становить 293 625,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що у зв`язку із неможливістю спільно володіти та користуватись майном, неможливістю виділу у натурі частки відповідача у праві спільної часткової власності, а також на те, що припинення права власності відповідача на частку в майні не завдасть шкоди його інтересам, відтак просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимогами ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено у ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Так, пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію у постанові від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію у постанові від 02.07.2014, де роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.07.2019 по справі №210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), у якій Верховний Суд вказав, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведені вище положення закону, суд дійшов беззаперечного висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 , як предмет спору та об`єкт цивільних відносин, є неподільною річчю, при цьому, у незначній частці, а саме, 3/8, належить відповідачу.

Таким чином, ключовим для постановлення рішення про припинення відповідача права на частку у спільному майні у цій частині, а саме, що стосується спірної квартири, є умова про необхідність попереднього внесення позивачем вартості відповідної частки на депозитний рахунок суду.

При визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач надав письмову розписку про те, що він отримав від позивача грошові кошти в розмірі 8 000,00 дол. США, як компенсацію вартості належної йому частки даної квартири.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить переконання про доведеність сукупності, визначених ст. 365 ЦК України, умов припинення права особи на частку у спільному майні та наявність, передбачених законом, підстав для припинення права відповідача на частку у нерухомому майні (квартири).

При цьому, суд враховує аргументи сторони позивача, наведені на підтвердження обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не заперечувалися відповідачем.

Суд вважає встановленою ту обставину, що 3/8 частка відповідача у спільному нерухомому майні, що є предметом спору, в порівнянні з часткою позивача 5/8, є незначною. Крім цього, спірне майно є неподільним, виділення частки відповідача в натурі є неможливим.

Водночас, встановлені судом обставини вказують на те, що спільне володіння і користування спірним майном є неможливим.

А тому, беручи до уваги, що згоди між сторонами про спільне користування спірним нерухомим майном не досягнуто, суд дійшов до висновку, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам останнього.

Враховуючи вище наведене у сукупності, зокрема те, що частка відповідача у спірному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, те, що припинення права останнього на частку у майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, а також те, що відповідний розмір компенсації за таку частку внесений відповідачем на користь позивача, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності позивача на його частку у названому майні, а тому, позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 316, 319, 358 України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Катрук Ольга Володимирівна про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Катрук Ольга Володимирівна, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України невідомий, місцезнаходження АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 28 червня 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко