КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/16506/17

11 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сердинського В.С., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 15 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк (далі - ВАТ «КБ») «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 57/МК/39/2008/840, із змінами до нього на підставі додаткової угоди № 1 від 03 серпня 2010 року, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою 14,4% річних за його користування на строк до 16 лютого 2015 року. Відповідно до пункту 1.1. договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 765,00 доларів США, що визначається графіком. Погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 17 числа поточного місяця (пункт 2.4.). Проценти нараховуються щомісяця у кінці місяця (пункт 2.6.).

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, які виникають з умов кредитного договору № 57/МК/39/2008/840 від 15 лютого 2008 року, між банком та ОСОБА_2 29 червня 2011 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором№ 57/МК/39/2008/840від 15 лютого 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, унаслідок чого станом на 07 вересня 2017 року утворилась заборгованістьу розмірі 32 888,33 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 18 623,95 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 7 757,06 доларів США та пені у розмірі 6 507,32 доларів США, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь банку суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня

2020 року позовПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 57/МК/39/2008/840від 15 лютого 2008 року у розмірі 26 164,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на 07 серпня 2017 року становить 669 084,13 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 036,26 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просять рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції в частині задовлених вимог є необ`єктивним, необгрунтованим та винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню у цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин та доказів, на які посилались сторони у справі в обгрунтування свої вимог та заперечень.

Судом першої інстанції не враховано, що умова кредитного договору визначено кінцей строк повернення боргу16 лютого 2015 року, а також сплата щомісячних платежів у розмірі 765 доларів США на погашення суми основної заборгованності до 17 числа поточного місяця.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що на момент закінчення строку дії кредитного договору, за відповідачами рахувалася прострочена заборгованість, яка виникла ще в листопаді 2014 року. Таким чином, у позивача ще в листопаді 2014 року виникло право на стягнення усієї суми боргу (право на позов).Позивач звернувся до суду з позовом 12 грудня 2017 року, тобто з пропустком позовної давності у три роки (стаття 257 ЦК України).

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Отже, погашення одного визнаного щомісячного платежу, який за правилами банку слід було сплачувати щомісяця до 17 числа, не перериває позовну давність стосовно решти невизнаного і раніше несплаченого боргу.

Відповідачі ввважають, що позивач поміж необгрунтованості і недоведеності позову, ще й повністю пропустив строк позовної давності, про застосування якого вони зазначали у відзиві на позов.

На зазначені вище факти суд першої інстанції не звернув уваги, чим порушив право відповідачів на справедливий суд,право на захист.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитуваннявідповідачі у доводах апеляційної скарги зазначають, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тобто після 16 лютого 2015 року позивач не міг такі проценти нараховувати, що не враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

До дня призначення справи до розгляду відзив на апеляційну скаргу від позивача ПАТ «КБ «Надра»не надійшов.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за процентами за період з 1 грудня 2014 рокудо 28 лютого 2015 року у розмірі 670,47 доларів США, що за курсом НБУ на 30 вересня 2020 року становить 18 973,56 грн. В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2023 року за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасовано постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом і в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо солідарного стягнення судового збору, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 104 -112 том 3).

У такому випадку рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року переглядається судом апеляційної інстанції за раніше поданою апеляційною скаргою відповідачів в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Надра» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом і в частині солідарного стягнення судового збору.

Крім того, як передбачено частиною 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року зазначено, що у серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія«Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп») подало до апеляційного суду заяву про заміну ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником, проте апеляційний суд не вирішив вказану заяву та не надав оцінки зазначеним у ній доводами, не встановив і не спростував обставин щодо переходу права вимоги від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», які мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи під час нового розгляду справи заяву ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про залучення у справі правонаступника, колегією судді апеляційного суду встановлено, що відповідно до протоколу електронного аукціону, який відбувся 22 травня 2020 року, ПАТ «КБ «Надра» продав права вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № 57/МК/З9/2008/840 від 15 лютого 2008 року укладеним з ОСОБА_1 .

30 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_I_6 про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстрованого за № 1456, за умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором № 57/МК/39/2008/840 від 15 лютого 2008 року та забезпечувальними договорами, укладеними між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1 та між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 , внаслідок чого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» замінює ПАТ ПАТ «КБ «Надра» як кредитора (стає новим кредитором).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Протокольною ухвалою від28 вересня 2023 року судом апеляційною інстанцією залучено до участі у справі правонаступника позивача - ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 125- 126 том 3).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Задорожний Юрій Володимирович підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, також не забезпечив явку свого представника в судове засідання правонаступник позивача ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп». Про день та час слухання справи вказані сторони судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між ВАТ «Комерційний банк, правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 57/МК/39/2008/840, із змінами до нього на підставі додаткової угоди № 1 від 03 серпня 2010 року, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості у розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою 14,4% річних за його користування на строк до 16 лютого 2015 року (а.с. 4-8 том 1).

Сторони договору визначили, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти за його користування кожного календарного місяця.

Відповідно до пункту 1.1. договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 765,00 доларів США, що визначається графіком.

Погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 17 числа поточного місяця (пункт 2.4. кредитного договору).

Проценти нараховуються щомісяця у кінці місяця (пункт 2.6. кредитного договору).

У пункті 2.1. сторони договору визначали черговість погашення вимог за грошовим зобов?язанням, за яким у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання (судові витрати, штрафи, пені);у другу чергу - прострочена заборгованість за нарахованими комісіями, процентами, по кредиту; у третю чергу сплачується строкова заборгованість за нарахованими комісіями, процентами, по кредиту.

Згідно з пунтом 2.8. договору банк, при наявності несвоєчасного та/чи не в повному об?ємі виконання позичальником своїх обов?язків щодо сплати платежів, передбачених цим договором, самостійно розподіляє грошові кошти, внесені позичальником на розподільчий рахунок згідно вищезазначеної черговості або іншої черговості, встановленої на розсуд банку.

Підписаним ОСОБА_1 графіком платежів визначено загальний щомісячний платіж у розмірі 765,00 доларів США (останній у розмірі 564,53 доларів США), який складається з платежів на повернення кредиту, річних процентів (а.с. 73 том 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 29 червня 2011 року укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором№ 57/МК/39/2008/840від 15 лютого 2008 року. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов?язань, так і при невиконанні позичальником зобов?язань в цілому (пункт 1.3.). Дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи викоання поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами цього договору (пункт 5.3.) - а.с. 9 том 1.

У відзиві на позовну заяву відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом (а.с. 51-56 том 1).

У зв`язку з порушенням виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ПАТ «КБ «Надра» 12 грудня 2017 року звернувся до суду, пред?явивши позов про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 32 888,33 доларів США, що складається з: 18 623,95 доларів США залишку заборгованості по кредиту, 7 757,06 доларів США - заборгованості за річними процентами, нарахованих кредитором та несплачених позичальником за період з 15 лютого 2008 року по 06 вересня 2017 року, 6 507,32 доларів США - заборгованості за пенею за прострочення сплати мінімального платежу, нараховану кредитором за період з 01 вересня 2016 року по 06 вересня 2017 року (а.с. 17-19 том 1).

Задовольняючи позов ПАТ «КБ «Надра» в частині заборгованості за кредитом (основного боргу) та процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з доведення належними і допустимими доказами розміру заборгованості за кредитним договором. Такого висновку суд дійшов, врахувавши висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення економічноїекспертизи № 17499/19-71/26813/26814/19-71 від 27 вересня 2019 року.

Надаючи оцінку доводам заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що строк кредитування за вказаним договором встановлений до 16 лютого 2015 року, тому кредитор ПАТ «КБ «Надра», звернувшись з позовом про стягнення заборгованості у грудні 2017 року, не пропустив загальну позовну давність, встановлену законом для пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитом і процентами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати такою, що спливла, позовну давність щодо вказаних складових боргу та стягнув на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість у розмірі 26 164,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на 07 серпня 2017 року становить 669 084,13 грн, з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 .

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Фактичні обставини справи на підставі поданих та досліджених судом доказів вказують на те, що банк виконав свої зобов?язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від банку.

Обставини укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів та часткового виконання зобов`язання визнані відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду справи.

Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору. Останній платіж на виконання кредитного зобов?язання внесено позичальником ОСОБА_1 10 листопада 2014 року (а.с. 17-19, 95-97 том 1).

За пред`явленим позовом кредитором ПАТ «КБ «Надра» станом на 07 вересня 2017 року залишок заборгованості по кредиту становить 18 623,95 доларів США, заборгованість за річними процентами, нарахованих кредитором та несплачених позичальником за період з 15 лютого 2008 року по 06 вересня 2017 року, становить 7 757,06 доларів США.

Досліджуючи поданий позивачем доказ (розрахунок заборгованості), перевіривши його, оцінивши у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору.

Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів і пені.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Колегія суддів апеляційного суду застосовує до спірних правовідносин відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка є релевантною до цієї справи і незмінною.

Виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на процентиза час дії кредитного договору, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.

У справі, яка переглядається, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 16 лютого 2015 року.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення заборгованості з нарахованих та несплачених річних процентів за користування кредитними коштами за період з 17 лютого 2015 року по 06 вересня 2017 року в сумі 6 950,55 доларів США є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог позивач у справі не заявив.

Досліджуючи розрахунок заборгованості в межах строку кредитування, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 15 лютого 2008 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 цього Кодексу).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з пунктом 1.1. укладеного між сторонами кредитного договору сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 17-го числа поточного місяця в сумі мінімального необхідного платежу, що визначається графіком погашення заборгованості, який є невід`ємною частиною цього договору.

Підписаним ОСОБА_1 графіком платежів визначено загальний щомісячний платіж у розмірі 765,00 доларів США (останній у розмірі 564,53 доларів США), який складається з платежів на повернення кредиту, річних процентів (а.с. 73 том 1).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору. Перше прострочення зі сплати щомісячного платежу за кредитом та процентів за користування кредитом допущено відповідачем у листопаді 2008 року. Останній платіж на виконання кредитного зобов?язання внесено позичальником ОСОБА_1 10 листопада 2014 року (а.с. 17-19, 95-97 том 1).

За змістом поданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що у січні, березні та квітні 2009 року, в період з червня 2009 року до квітня 2010 року, у серпні 2010 року та з червня до серпня 2011 року позичальник взагалі не вносив платежі на повернення тіла кредиту.

Крім того, за змістом вказаного розрахунку суми щомісячних платежів за кредитом та процентами за періодиз листопада 2008 року до квітня 2009 року та з червня 2009 року до січня 2010 року є меншими, ніж визначені умовами кредитного договору (у розмірі 765 доларів США).

Також розрахунком заборгованості підтверджується, що у травні 2009 року, у січні 2010 року, в період з вересня 2010 року по січень 2011 року, з липня 2011 року по вересень 2014 року, у листопаді 2014 року позичальником на виконання кредитного зобов?язання здійснено сплату платежів у більшому розмірі, ніж встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати : визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Перевіряючи призначення здійснених позичальником (боржником) ОСОБА_1 платежів у більшому розмірі, ніж встановлено договором, та на погашення якого саме зобов`язання було здійснено, чи стосується цей платіж боргу в цілому, сплати процентів за користування грошовими коштами, чи погашення окремої частини боргу, оскільки у боржника згідно умов кредитного договору є декілька однорідних обов`язків перед кредитором, колегією суддів апеляційного суду встановлено.

Сплачений 18 травня 2009 року ОСОБА_1 платіж у розмірі 775,00 доларів США розподілений банком (кредитором) на погашення процентів за користування кредитом у розмірі 482,03 доларів США, розмір якого відповідно до нарахувань кредитора та підлягав сплаті позичальником за період з 01 квітня 2009 року по 17 травня 2009 року становить суму 695,51 доларів США (а.с. 17-19 том 1).

Решта від суму 775,00 доларів США - це 292,97 доларів США (775,00 доларів США - 482,03 доларів США) віднесено кредитором на погашення заборгованості по кредиту, розмір якої згідно з графіком платежу підлягав сплаті 18 травня 2009 року у сумі 321,02 доларів США.

Такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших частин платежу, оскільки внесений 18 травня 2009 рокупозичальником платіж у розмірі 775,00 доларів США фактично є меншим ніж визначений щомісячний платіж за умовами договору та проведених нарахувань кредитора по процентам за користування кредитом на день здійснення платежу, який підлягав сплаті позичальником 18 травня 2009 рокуі становив розмір 1 016,53 доларів США (321,02 доларів США+ 695,51 доларів США).

Також внесений ОСОБА_1 платіж 20 вересня 2010 року у розмірі 766,00 доларів США розподілений банком (кредитором) на погашення процентів за користування кредитом у розмірі 657,87 доларів США, розмір якого відповідно до нарахувань кредитора та підлягав сплаті позичальником за період з 01 серпня 2010 року по 19 вересня 2010 року становить суму 729,85 доларів США.

Решта від суму 766,00 доларів США - це 108,13 доларів США (766,00 доларів США - 657,87 доларів США) віднесено кредитором на погашення заборгованості по кредиту, розмір якої згідно з графіком платежу підлягав сплаті у розмірі 392,58 доларів США.

Платіж від 19 жовтня 2010 року у розмірі 766,00 доларів США розподілений банком (кредитором) на погашення процентів за користування кредитом у розмірі 407,51 доларів США, розмір якого відповідно до нарахувань кредитора та підлягав сплаті позичальником за період з 20 вересня 2010 року по 18 жовтня 2010 року становить суму 422,06 доларів США.

Решта від суму 766,00 доларів США - це 358,49 доларів США (766,00 доларів США - 407,51 доларів США) віднесено кредитором на погашення заборгованості по кредиту, розмір якої згідно з графіком платежу підлягав сплаті у розмірі 397,45 доларів США.

Платіж від 22 листопада 2010 року у розмірі 767,00 доларів США розподілений банком (кредитором) на погашення процентів за користування кредитом у розмірі 477,55 доларів США, розмір якого відповідно до нарахувань кредитора та підлягав сплаті позичальником за період з 19 жовтня 2010 року по 21 листопада 2010 року становить суму 489,95 доларів США.

Решта від суму 767,00 доларів США - це 289,45 доларів США (767,00 доларів США - 477,55 доларів США) віднесено кредитором на погашення заборгованості по кредиту, розмір якої згідно з графіком платежу підлягав сплаті у розмірі 414,08 доларів США.

Таким чином, внесені позичальником ОСОБА_1 платежі на погашення заборгованості 20 вересня 2010 року, 19 жовтня 2010 року, 22 листопада 2010 року фактично є меншими ніж визначені графіком платежів за умовами договору та проведених нарахувань кредитора по процентам за користування кредитом на день здійснення платежу, що не свідчить про переривання перебігу позовної давності стосовно інших частин платежу.

Це стосується платежів здійснених позичальником ОСОБА_1 13 жовтня 2011 року в сумі 780,00 доларів США, 11 січня 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 15 березня 2012 року в сумі 776,00 доларів США, 17 квітня 2012 року в сумі 778,00 доларів США, 18 червня 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 15 серпня 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 19 вересня 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 24 грудня 2012 року в сумі 777,22 доларів США, 22 квітня 2013 року в сумі 776,92 доларів США, 25 червня 2013 року в сумі 777,23 доларів США, 19 серпня 2013 року в сумі 777,00 доларів США, 16 грудня 2013 року в сумі 777,00 доларів США, 17 січня 2014 року в сумі 777,00 доларів США, 19 лютого 2014 року в сумі 778,00 доларів США, 18 квітня 2014 року в сумі 777,00 доларів США, 19 травня 2014 року в сумі 777,00 доларів США, 30 вересня 2014 року в сумі 827,00 доларів США, оскільки розмір внесених щомісячних платежів на погашення заборгованості у вказані дати є меншим ніж визначений графіком платежів та проведених нарахувань кредитором по процентам за користування кредитом на день здійснення платежу, що не свідчить про переривання перебігу позовної давності стосовно інших частин платежу.

В частині сплати платіжів у більшому розмірі, ніж встановлено договором, 22 січня 2010 року в сумі 800,00 доларів США, 20 грудня 2010 року в сумі 767,00 доларів США, 19 січня 2011 року в сумі 770,00 доларів США, 08 липня 2011 року в сумі 923,21 доларів США, 12 серпня 2011 року в сумі 923,21 доларів США, 05 вересня 2011 року в сумі 920,00 доларів США, 07 листопада 2011 року в сумі 777,00 доларів США, 05 грудня 2011 року в сумі 777,00 доларів США, 06 лютого 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 17 травня 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 10 липня 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 18 жовтня 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 05 листопада 2012 року в сумі 777,00 доларів США, 21 січня 2013 року в сумі 777,00 доларів США, 18 лютого 2013 року в сумі 777,00 доларів США, 13 березня 2013 року в сумі 777,00 доларів США, 20 травня 2013 року в сумі 776,92 доларів США, 18 липня 2013 року в сумі 776,92 доларів США, 17 вересня 2013 року в сумі 777,00 доларів США, 16 жовтня 2013 року в сумі 778,00 доларів США, 14 листопада 2013 року в сумі 777,00 доларів США, 12 березня 2014 року в сумі 777,00 доларів США, 18 червня 2014 року в сумі 777,00 доларів США, 17 липня 2014 року в сумі 777,00 доларів США, 10 листопада 2014 року (останній платіж) в сумі 800,00 доларів США, відповідач ОСОБА_1 під час судового розгляду справи пояснив, і такі доводи містяться у відзиві на позовну заяву, що вказані платежі здійснено ним для оплати саме чергового платежу, розрахованого банком на день здійснення платежу, а відтак вчинені ним платежі за вказаний період не були спрямовані на погашення заборгованості за минулий період і таких розпоряджень він банку не надав.

Правовий аналіз норм статей 261, 530, 631 ЦК України вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що залишилася, разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що перше прострочення зі сплати щомісячного платежу за кредитом та процентів за користування кредитом допущено відповідачем у листопаді 2008 року.

Таким чином, кредитор з часу несплати позичальником кожного з платежів до 17-го числа календарного місяця мав право з 18-го числа кожного календарного місяця, в якому виникла заборгованість зі сплати щомісячного платежу, й протягом трьох років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак з позовом про стягнення заборгованості, до складу якої входить прострочена заборгованість за основним зобов`язанням за період з 18 листопада 2008 року по 11 грудня 2014 року, позивач звернувся лише 12 грудня 2017 року, тобто, зі спливом позовної давності в цій частині складової вимоги заборгованості.

Крім того, наступні щомісячні платежі, що здійснені позичальником ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором до 10 листопада 2014 року, за встановлених колегією суддів апеляційного суду обставин не свідчать про визнання позичальником боргу і не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, а відтак позовна давність від останнього несплаченого платежу у періоді з 18 листопада 2008 року по 10 листопада 2014 року спливла ще до подання ПАТ «КБ «Надра» позову до суду (12 грудня 2017 року), а саме 10 листопада 2017 року.

Установивши при розгляді справи, що позивач в частині простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом (основного боргу) та процентів за користування кредитом за період з 18 листопада 2008 року по 11 грудня 2014 рокузвернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами у спорі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для застосування наслідків його спливу та відмови у позові ПАТ «КБ «Надра» в частині стягнення заборгованості за кредитом (основного боргу) та процентів за користування кредитом за період з 18 листопада 2008 року по 11 грудня 2014 року в сумі 16 884,86 доларів США (16 577,47 доларів США (тіло кредиту) + 307,39 доларів США (проценти за користування кредитом)).

Водночас, сплив позовної давності в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів не свідчить про сплив позовної давності в іншій частині, яка стосується відповідальності позичальника за невиконання зобов`язання за період з 12 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року, оскільки кредитор після настання строку виконання основного зобов`язання (кінцевий строк) в межах трирічного строку позовної давності з дня невиконання позичальником (боржником) окремих зобов?язань за кредитним договором звернувся до суду з позовом (12 грудня 2017року) за захистом свого порушеного права.

Встановлені обставини спростовують доводи відповідача ОСОБА_1 про сплив позовної давності в частині вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом (основного боргу) та процентів за користування кредитом за період з 12 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року.

За проведеними обчисленнями розмір невиконаного позичальником ОСОБА_1 зобов`язання з повернення суми позики - залишку основного боргу за період з 12 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року становить суму 2 046,48 доларів США (740,44 доларів США+ 747,76 доларів США+558,28 доларів США).

В частині річних процентів за користування кредитом за період з 12 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року борг становить 499,12 доларів США (148,99 доларів США+230,94 доларів США +119,19доларів США).

Заборгованість в частині залишку кредиту, а також в частині річних процентів за користування кредитними коштами, періоду її виникнення з 12 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року, що обліковується за позичальником ОСОБА_1 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою заборгованості відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Отже, в межах заявлених позивачем позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним зобов`язанням за період з 12 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року, яка складається з частини позики, що залишилася у розмірі 2 046,48 доларів США, та річних процентів за користування кредитому розмірі 499,12 доларів США.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи спір, на зазначені положення закону уваги не звернув, та задовольняючи позов ПАТ «КБ «Надра» в частині складової заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитому повному обсязі, помилково в основу висновку про стягнення заборгованостіу відповідній частині вимог поклав обчислення проведені позивачем, не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача ОСОБА_1 .

Перевіряючи доводи відповідача ОСОБА_2 щодо неправомірного задоволення вимог до поручителя з підстав пропуску шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя, колегія суддів апеляційного суду виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права,а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, від 19 червня 2019 рокуу справі № 523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів апеляційного суду, що договором поруки, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 29 червня 2011 рокуне визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, встановлені фактичні обставини на підставі наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вказують на те, що позичальник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 , узяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 16 лютого 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до позичальника (боржника) та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду при розгляді справи, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору. Перше прострочення зі сплати щомісячного платежу за кредитом та процентів за користування кредитом допущено відповідачем у листопаді 2008 року. У січні, березні та квітні 2009 року, в період з червня 2009 року до квітня 2010 року, у серпні 2010 року та з червня до серпня 2011 року позичальник взагалі не вносив платежі на повернення тіла кредиту. Останній платіж на виконання кредитного зобов?язання внесено позичальником ОСОБА_1 10 листопада 2014 року. Строк користування кредитом сплив 16 лютого 2015 року.

З позовом до поручителя кредитор звернувся 12 грудня 2017 року, тобто поза межами шести місяців за кожним щомісячним платежем, так і більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов`язання у повному обсязі.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати, тому суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Покладаючи на поручителя ОСОБА_2 обов`язок щодо виконання нею зобов`язання, суд першої інстанції на зазначені положення закону та умови договору поруки уваги не звернув, та задовольняючи вимогу позивача у повному обсязі, не врахував, що банк в частині вимог щодо поручителя звернувся з позовом у цій справі після спливу шестимісячного строку, що свідчить про припинення поруки та відсутність підстав для покладення на поручителя солідарної відповідальності за кредитною заборгованістюв частині залишку кредиту, а також в частині річних процентів за користування кредитними коштами.

Отже, обставини на які відповідач ОСОБА_2 посилається як на підставу перегляду судового рішення в частині неправомірного задоволення вимог до поручителя з підстав пропуску шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя,знайшли своє підтвердження.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині складової вимоги заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, помилково в основу висновку щодо розміру заборгованості у відповідній частині вимог поклав обчислення, наведені позивачем, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідачів, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі позову в частині складової вимоги заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справив частині складової вимоги заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення у відповідній частині позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, доводи відповідачів, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», задоволено частково (7,74%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12 817,67 грн, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що становить розмір 992,09 грн, слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Понесені відповідачем ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 000,00 грн, за подання касаційної скарги у розмірі 7 144,00 грн, слід покласти на позивача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (92,26%), що становить розмір 1 845,20 грн за подання апеляційної скарги та 6 591,05 грн за подання касаційної скарги.

Позов ПАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 57/МК/39/2008/840 від 15 лютого 2008 року залишено без задоволення, а тому сплачений відповідачем ОСОБА_2 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 144,00 грн слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 рокув частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, і в частині солідарного стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () заборгованість за кредитним договором № 57/МК/39/2008/840 від 15 лютого 2008 року у розмірі 2 545,60 доларів США, що складається із заборгованості за основним боргом - 2 046,48 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 499,12 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 - відмовити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 57/МК/39/2008/840 від 15 лютого 2008 року залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 992,09 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 845,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 6 591,05 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 7 144,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року

Головуючий Судді: