Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2023 м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Логвиненко А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Гальченко Н.Г.,

відповідачі ГУНП в Полтавській області, ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Державна казначейська служба України,

представник відповідача ГУНП в Полтавській області Паламар Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

10 травня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла змінена позовна заява ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 10.11.2021 року він звернувся до ВП (м. Кобеляки) № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення в кримінальному провадженні № 04580007, а саме: бездіяльність посадових осіб відділення поліції № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, що полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення. Всупереч статті 214 КПК України, відомості за заявою ОСОБА_1 не були внесені, досудове розслідування не розпочате. Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01.02.2022 року в справі № 532/2823/21 (1-кс/532/7/2022) скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність ВП № 2 (м. Кобеляки) РУП ГУНП в Полтавській області задоволено та зобов`язано компетентних посадових осіб ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 10.11.2021 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування. Станом на 01.08.2022 року ОСОБА_1 не мав жодної інформації про те, чи були внесенні відомості до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01.02.2022 року в справі № 532/2823/21 (1-кс/532/7/2022).

Протягом майже 6 місяців всупереч вимог ст. 214 КПК України відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 10.11.2021 року про вчинення кримінального правопорушення не були внесені та інформацію про початок досудового розслідування позивач не має. Факт тривалої незаконної бездіяльності посадових осіб органів досудового слідства щодо невнесення відомостей в ЄРДР завдає ОСОБА_1 моральних страждань. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 25 000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 прохав стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, відділення поліції № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, солідарно, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 25 000,00 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.13-15).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 червня 2023 року замінено неналежного відповідача ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області на належного відповідача ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (а.с.67).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.106-107).

04 квітня 2023 року від представника відповідача ГУНП в Полтавській області Паламар Д.О. надійшов відзив на позов, в якому прохав в задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві зазначено, що на виконання вимог ухвали слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01.02.2022 року у справі № 532/2823/21 (1-кс/532/7/2022) про внесення відомостем до ЄРДР за скаргою ОСОБА_1 , 03 лютого 2022 року слідчим відділення поліції № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області було внесено відомості до ЄРДР № 0000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 366 КК України. Тому ухвала слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01.02.2022 року в справі № 532/2823/21 (1-кс/532/7/2022) виконана в повному обсязі.

ОСОБА_1 не доведено факт наявності моральної шкоди, факт протиправних діянь ГУНП в Полтавській області, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями ГУНП в Полтавській області та завданою шкодою, вину заподіювача шкоди. Доводи ОСОБА_1 щодо спричинення моральної шкоди, викладені в позовній заяві, є безпідставними та нічим не доведеними, як і визначений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Відтак, ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження факту спричинення йому моральних страждань та доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування.

Таким чином, обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

10 травня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, де вказано, що доведеність незаконної бездіяльності ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області виявилися в довготривалому невнесенні відомостей до ЄРДР всупереч вимогам статті 214 КПК України. З огляду на чіткий обов`язок внесення слідчим чи прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР зі встановленням обмеженого процесуального строку для його виконання, а саме 24 години, ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області не було внесено відомостей в указаний строк, що є незаконною діяльністю. Внаслідок цього ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду щодо оскарження незаконної бездіяльності ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Наслідком незаконної бездіяльності ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області стало невиправдано тривале невнесення до ЄРДР заяви про вчинення кримінального правопорушення, що, в свою чергу, поза розумним сумнівом негативно впливали на моральний стан ОСОБА_1 , завдаючи йому моральної шкоди. Позивач вважає, що довготривале невнесення заяви до ЄРДР було спричинене тим, що ця заява прямо стосується основного кримінального провадження і цим були створені навмисні перешкоди для реалізації прав та законних інтересів ОСОБА_1 , що змусило його звертатися до суду за захистом. ОСОБА_1 вважає, що оскільки він неодноразово, протягом тривалого часу очікував результату щодо його заяви про вчинення кримінального правопорушення, йому беззаперечно було завдано моральної шкоди та розмір моральної шкоди 25 000,00 гривень є обґрунтованим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на необґрунтовану довготривалу відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, саме це завдало ОСОБА_1 значної моральної шкоди.

06 липня 2023 року від представника відповідача ГУНП в Полтавській області Паламар Д.О. надійшов відзив на змінену позовну заяву, в якому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гальченко Н.Г. в судовому засіданні позовну заяву підтримали та прохали задовольнити в повному обсязі. Крім того, ОСОБА_1 , який допитаний як свідок по даній справі, повідомив, що він дійсно звертався до ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак, в порушення ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР не були внесені. Тому він звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з відповідною скаргою, яка була задоволена та зобов`язано уповноважених осіб ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внести відомості до ЄРДР.

Представники відповідачів ГУНП в Полтавській області, ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 та його представника адвоката Гальченко Н.Г., дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відділення поліції № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення слідчим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не було внесено, а тому ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано відповідального працівника відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 10.11.2021 року про вчинення кримінального правопорушення за фактом фальсифікації слідчим протоколу допиту свідка ОСОБА_2 під час досудового розслідування кримінальної справи № 04580007.

На підставі ухвали суду внесено відомості до ЄРДР 03.02.2022 року № 0000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Постановою слідчого від 31.03.2022 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000019 від 03.02.2022 року закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Статтею 1176 ЦКУкраїни встановлено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Пунктами 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на тривалу бездіяльність посадових осіб органів досудового слідства, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, в порушення вимог статті 214 КПК України, та завдає йому моральних страждань.

При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах статті 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З положень статті 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди в зв`язку з бездіяльністю відповідачів, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

У матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди, яка вплинула б на його емоційний стан, психологічну пригніченість, витрачання зайвого часу, зазначені обставини не підтверджені відповідною медичною документацією, висновками медико-психологічних експертиз тощо.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Сам факт задоволення скарги ОСОБА_1 не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження бездіяльності слідчого або прокурора у встановленому КПК України порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19) зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою».

Так, ОСОБА_1 реалізував своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Реалізація позивачем права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про незаконність прийнятих рішень, а зводиться до реалізації права на здійснення функції контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування.

Суд не бере до уваги показання ОСОБА_1 як свідка по даній справі, оскільки вони не спростовують встановлені судом вищезазначені обставини та не доводять спричинення ОСОБА_1 моральних страждань.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 12, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, ВП № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя