Провадження № 2/686/6035/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.12.2023

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючої судді Салоїд Н.М.,

при секретареві Лоб І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 10.12.2021 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» було укладено договір позики № 3929 та графік платежів до договору позики № 3929 від 10.12.2021 (додаток №1).

Відповідно до п. 1.1 Договору позики позикодавець зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 50 000 грн.. Загальний розмір кредиту за договором позики склав 54 250 грн. з урахуванням суми, зазначеної в п.3.3. договору позики.

Строк користування позикою становить 30 календарних місяців та починається з моменту зарахування суми позики.

Згідно п. 3.8.1 Договору позики проценти за користування позикою встановлюються на рівні 0,23% від загальної суми позики за календарний день та нараховуються за кожний день користування позикою.

Свої зобов`язання позичальника виконав, надавши грошові кошти позичальникові, що підтверджується платіжним дорученням № 137 від 10.12.2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики, станом на 20.06.2023 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 133 395.24 грн., з них заборгованість по строкову тілу становить 33 803,36 грн., заборгованість по строковим відсоткам 1214.60 грн., заборгованість по строковій комісії 542,50 грн., заборгованість по простроченому тілу 19 003,97 грн., заборгованість по прострочених відмсотках 59 029,56 грн., заборгованість по простроченій комісії 19 801, 25 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість від 20.06.2023 року № 20062023-9. Просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Відзиву на позову не подала.

Перевіривши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи доказами, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно установлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» та ОСОБА_1 10 грудня 2021 року було укладено договір позики № 3929 згідно умов якого позичальнику надано грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. для задоволення особистих потреб. Загальний розмір кредиту за цим договором складає 54 250,00 грн., що включає плату за оформлення цього договору позики, яка складає 8.5% від розміру позики.

Строк користування позикою становить 30 календарних місяців та починається з моменту зарахування суми позики.

Згідно п. 3.8.1 Договору позики проценти за користування позикою встановлюються на рівні 0,23% від загальної суми позики за календарний день та нараховуються за кожний день користування позикою.

Свої зобов`язання позичальника виконав, надавши грошові кошти позичальникові, що підтверджується платіжним дорученням № 137 від 10.12.2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики, станом на 20.06.2023 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 133 395.24 грн., з них заборгованість по строкову тілу становить 33 803,36 грн., заборгованість по строковим відсоткам 1214.60 грн., заборгованість по строковій комісії 542,50 грн., заборгованість по простроченому тілу 19 003,97 грн., заборгованість по прострочених відсотках 59 029,56 грн., заборгованість по простроченій комісії 19 801, 25 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість від 20.06.2023 року № 20062023-9.

Відповідно до п. 3.9 комісія за управління (обслуговування) позикою встановлюється на рівні 0.1 % від загальної суми позики за календарний день та нараховується за кожний день користування позикою.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі №363/1834/17).

Тому, суд знаходить безпідставними нарахування плати по строковій та простроченій комісії на загальну суму 20 343,75 грн., а тому в цій частині слід у задоволенні позву відмовити.

Натомість, слід стягнути з відповідача на користь заборгованість по строкову тілу становить 33 803,36 грн., заборгованість по строковим відсоткам 1214.60 грн., заборгованість по простроченому тілу 19 003,97 грн., заборгованість по прострочених відсотках 59 029,56 грн., а всього 113 051,49 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог також підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 2 274,6 грн. (113 051,49 грн. х 2 684,00 грн. : 133 395,24 грн. = 2 274,6 грн.),оскільки позовні вимоги задоволені судом частково.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 512,514,516,526,549, 599, 627,629,1048,1049, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за договором позики № 3929 від 10 грудня 2021 р. в розмірі 113 051.49 грн., з них 33 803,36 грн, заборгованість за строковим кредитом, 1 214.60 грн. строкових процентів за користування кредитом, 19 003.97 грн. заборгованість по простроченому тілу, заборгованість по прострочених відсоткахї та судовий збір в сумі 2 274.6 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем Хмельницькому апеляційному суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного рішення суду 11.12.2023 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», місце знаходження, 01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1

Суддя: