РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

27.06.2023

Справа № 335/5613/22

Провадження № 2-о/331/79/2023

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Грицаєнко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі про встановлення факту постійного проживання на території України в певний час, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України в певний час.

В заяві вказує , що він ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в селі Удачне Криничанського району Дніпропетровської області. З 01.09.1980 р. по 06.09.1985 р. навчався у школі - інтернаті №4 м. Запоріжжя, що підтверджується довідкою №11-12/356 від 12.07.2022 виданої Комунальним закладом "Запорізька спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів "КОЗАЦЬКИЙ ЛІЦЕЙ" Запорізької обласної ради, який є правонаступником Школи - інтернаті №4 м. Запоріжжя. З 01.09.1985 р. по 17.06.1988 р. навчався у школі №29 м. Запоріжжя, що підтверджується архівною довідкою №77 від 16.08.2022 виданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 29 Запорізької міської ради Запорізької області, яка є правонаступником школи №29 м. Запоріжжя. З 19.09.1988 р. по 05.06.1991 р. працював у Запорізькому заводі спеціального технологічного обладнання. З 06.02.1996 р. по 25.06.1996 р. працював ЗАТ «МЖК «Вознесенка», м. Запоріжжя. З 01.09.1996 р. по 15.12.1998 р. працював у ТОВ «Модуль Трейд ЛТД».

До 1991 року проживав та був прописаний (зареєстроване місце проживання) за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому його було виписано з вказаної адреси і надалі проживав без реєстрації місця проживання. У 1995 році почав проживати без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . Під час сумісного проживання з ОСОБА_2 у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2004 році припинились шлюбні відносини з ОСОБА_2 і він переїхав проживати до своїх батьків у село Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області.

У 2010 році почав проживати без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 де і проживали до березня 2022 року - початку бойових дій. Під час сумісного проживання у них з ОСОБА_5 народилися:спільні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На цей час разом із сім`єю переїхав та проживають за адресою: АДРЕСА_3 - місцем тимчасового переселення.

15.09.1989 Ленінським РОВД м. Запоріжжя йому було видано паспорт колишнього СРСР серії НОМЕР_1 , зразка 1974 року. Проте у 2021 році ним було втрачено паспорт серії НОМЕР_1 виданий 15.09.1989. Після цього за відсутності необхідності він не звертався до державних органів для видачі паспорта громадянина України. Так як він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорта громадянина України в нього виникло багато проблем з документами. Зокрема не має можливості отримати реєстраційний номер облікової картки платника податків та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

18.04.2022 він звернувся до Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з заявою про перевірку належності до громадянства України для подальшого документування паспортом громадянина України. 13.05.2022 отримано відповідь Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області №2814/263 від 13.05.2022, згідно з яким встановлено, що його особу встановлено, і він дійсно документувалася паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року, інформації щодо докуметування його паспортом громадянина України - відсутня. Прохає суд встановити факт постійного проживання громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця села Удачне Криничанського району Дніпропетровської області на території України станом на 24 серпня /13 листопада 1991 року.

Представник управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Вознесенівського районного відділу у м.Запоріжжі долучив до матеріалів справи пояснення на заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, в якому вказує що заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 , так як заявником не надано достатньо доказів щоб дійти висновку про факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року ./а.с.69-74/.

Ухвалою Орджонікіджевського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2022 року справу за заявою ОСОБА_1 передано за підсудністю до Заводського районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2022 року справу за заявою ОСОБА_1 передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до слухання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Лєскін М.С. підтримали заяву, прохали суд її задовольнити.

Представник заінтересованої сторони заперечувала проти задоволення заяви.

Суд заслухавши сторони по справі, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних обставин.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України в певний час.

Метою встановлення даного факту заявник зазначив - отримання паспорту громадянина України.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, закон передбачає можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти постійного проживання на території України, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» в редакції чинній на час виникнення спірний правовідносин, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Згідно з підпунктом «а» пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження обставини постійного проживання на території України на зазначену дату може бути рішення суду.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній чи підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи зазначене, належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18, від 04 квітня 2021 року у справі 523/14707/19.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України ОСОБА_1 необхідно подати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в с.Удачне Криничанського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 13.06.1973 року органом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області. Батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за національністю українці./а.с.6/.

З 01.09.1980 по 06.09.1985 року навчався у школі інтернат №4 м.Запоріжжя , що підтверджується довідкою №11-12/356 від 12.07.2022 року виданої КЗ « Запорізька спеціалізована школа інтернат 1-2 ступенів « Козацький ліцей» Запорізької обласної ради./а.с.10/.

З 01.09.1985 р. по 17.06.1988 р. навчався у школі №29 м. Запоріжжя, що підтверджується архівною довідкою №77 від 16.08.2022 виданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 29 Запорізької міської ради Запорізької області, яка є правонаступником школи №29 м. Запоріжжя./а.с.11/.

Відповідно до копії трудової книжки , З 19.09.1988 р. по 05.06.1991 р. працював у Запорізькому заводі спеціального технологічного обладнання. З 06.02.1996 р. по 25.06.1996 р. працював ЗАТ «МЖК «Вознесенка», м. Запоріжжя.З 01.09.1996 р. по 15.12.1998 р. працював у ТОВ «Модуль Трейд ЛТД»./а.с.8-9/.

До 12.06.1991 року проживав та був прописаний (зареєстроване місце проживання) за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.88/.

Відповідно до воєнного квитка ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу 25.06.1991 року Ленінським РВК м.Запоріжжя і проходив у воєнній частині 40108 с.Росляково Мурманської області/а.с.86/.

Згідно відповіді від 03.03.2023 року управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, вказано,що ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 виданий 13.09.1989 року Ленінський РВВС Запорізької області. За відомостями ВОМІРМП УДМС України в Запорізькій області гр. ОСОБА_11 знятий з реєстрації 12.06.1991 року з адреси АДРЕСА_1 /а.с.88-102/.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив , що знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 - 12.06.1991 року, так як був призваний до строкової військової служби і після її проходження повернувся до м.Запоріжжя, де проживали його батьки за адресою: АДРЕСА_1 до 1995 року, але вже не реєструвався за даною адресою. З 1995 року батьки обміняли квартиру на будинок в с.М.Токмачці Оріхівського районного Запорізької області і він разом з ними проживав без реєстрації, так як сільська рада відмовила йому у реєстрації в зв`язку невеликим розміром житлової площі будинку. Додатково повідомив, що в серпні 1992 року військовою частиною НОМЕР_4 де проходив військову службу, йому було надано короткострокову відпустку з виїздом до м.Запоріжжя, а 26.08.1992 року скоїв злочин визнано винним та призначено покарання строком на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки.З 1995 року по 2004 рік проживав без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 . Під час сумісного проживання у них з ОСОБА_2 народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2004 році у нього припинились шлюбні відносини з ОСОБА_2 і він переїхав проживати до своїх батьків у село Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області. З 2010 році почав проживати без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , де і проживали до березня 2022 року - початку бойових дій. Під час сумісного проживання у них з ОСОБА_5 народилися :спільні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19.11.1993 року, ОСОБА_1 , визнано винним та призначено покарання строком на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки. Вирок набрав законної сили 27.11.1993 року./а.с.84-85/. У вироку вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , українець, громадянин України, був дійсно призваний на строкову воєнну службу 25.06.1991 року Ленінським РВК м.Запоріжжя і проходив її у воєнній частині 40108 с.Росляково Мкрманської області. В серпні 1992 року військовою частиною НОМЕР_4 , де проходив військову службу, йому було надано короткострокову відпустку з виїздом до м.Запоріжжя. /84-85/.

Відповідно до довідки Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 14.03.2023 року, ОСОБА_1 разом із своєю співмешканкою та дітьми мешкав без реєстрації місця проживання з 2010 року за адресою АДРЕСА_5 ./а.с.87/

Згідно відповіді Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області №2814/263 від 13.05.2022, згідно з яким встановлено особу ОСОБА_1 і дійсно документувалася паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року, інформації щодо докуметування його паспортом громадянина України - відсутня./а.с.7/.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що знає ОСОБА_1 з народження, є йому троюрідною сестрою. Він постійно проживав з моменту народження по цей час ( крім відбування військової служби) на території України. До 1991 року разом з батьками був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . В 1991 році призваний до армії, після повернення був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, потім поїхав до військової частини і після повернення з армії поїхав з 1993 року до батьків проживати в с.М.Токмачка Оріхівського району Запорізької області.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що з 2010 року ОСОБА_1 є її вітчимом. Зі слів ОСОБА_11 їй відомо , що він постійно проживав на території України в м.Запоріжжі, спочатку до 1991 року в Олександрівському районі, а після армії деякий час в Шевченківському районі.

Статтею 1 Закону №2235-III визначено, що безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.

Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, суд, вважає, що заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року), зокрема документи щодо його народження, навчання та праці, пояснення свідків та інші письмові докази. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України (крім військової служби) чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять.

Суд, вважає, щ ОСОБА_1 підтвердив свої вимоги у судовому засіданні, оскільки встановлення факту його постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту, який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами. Встановлення даного факту необхідно заявнику для створення умов здійснення заявником особистих немайнових прав, які передбачені Конституцією України та положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст.ст.12,29,76, 81,82, 245, 265,315 ЦПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі про встановлення факту постійного проживання на території України в певний час - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця села Удачне Криничанського району Дніпропетровської області на території України за станом на 24 серпня /13 листопада 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суд.

Повний текст рішення виготовлено 29.06.2023 року.

Суддя: Н.В.Фісун