ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» грудня 2023 року

м. Харків

справа № 643/5143/23

провадження № 22ц/818/2563/23

провадження № 22ц/818/2579/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представниця позивача ОСОБА_2 ,

відповідачка ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року в складі судді Труханович В.В. та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2023 року в складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 16 липня 2015 року він з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2023 року шлюб між ними розірвано.

Зазначив, що 31 травня 2023 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ у справі № 643/4411/23 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання дочки в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 травня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вважав, що при видачі судового наказу судом не враховано, що на його утриманні перебуває ще неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_6 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року у справі № 2-10073/11, з нього підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_7 щомісячно у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14 грудня 2011 року і до повноліття дитини.

Посилався на те, що визначений наказом Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року розмір аліментів ставить його в скрутне матеріальне становище та суперечить положенням статей 182, 183 СК України.

Просив зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі наказу Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року у справі № 643/4411/23 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, визначивши подальше стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

21 жовтня 2023 року ОСОБА_3 через свого представника звернулася до суду з клопотанням про стягнення судових витрат, яке мотивовано тим, що між нею та адвокатом Овсяник С.А. укладено договір про надання правової допомоги від 31 грудня 2022 року.

21 серпня 2023 року між ОСОБА_3 та адвокатом Овсяник С.А. укладено додаткову угоду та сторони визначили, що розмір гонорару адвоката за участь в якості представника становить 7 000,00 грн, додаткова винагорода (гонорар успіху) становить 3 000,00 грн. Аналогічна сума вказана і в акті № 1 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) від 17 жовтня 2023 року.

Просила ухвалити додаткове судове рішення, яким покласти на позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційній скарги, в яких просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; додаткове рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, не врахував того, що ним доведено наявність обставин, які обов`язково враховуються при визначенні розміру аліментів. Зокрема. наявність кредитних зобов`язань, погіршення здоров`я (пошкодження барабанних перетинок, посттравматична двобічна нейросенеорна приглухуватість), наявність аліментних зобов`язань зі сплати старшій дочці за судовим рішенням. Вважав, що наявність фінансово-грошових зобов`язань перед банком прямо доводить зменшення рівня його доходу, оскільки у нього наявні зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат. Зазначив, що будь-яке лікування апріорі потребує понесення витрат на лікування, що має суттєвий вплив на загальний майновий стан. Крім того, лікування пов`язане зі слухом, не проведення якого може взагалі вплинути на втрату слуху, тобто призвести до втрати одного із зовнішніх чуттів людини, що вплине на подальшу організацію життя (роботу, побут). Зазначив, що у добровільному порядку сторонами аліментних зобов`язань за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року у справі № 2-10073/11 погоджено зменшення розміру аліментів у позасудовому порядку, добровільно. Вважав, що, долучаючи до матеріалів справи судове рішення у справі № 2-10073/11 ним підтверджено наявність аліментних зобов`язань перед старшою дочкою. Посилався на те, що відповідачкою не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Вказав, що заяву про ухвалення додаткового рішення він та його представник не отримували. Не враховано, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не відповідає критерію співмірності, не враховано поданих заперечень на заявлений розмір витрат.

Відзивів на апеляційні скарги від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення суду необхідно задовольнити частково, додаткове рішення суду змінити.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни обставин, що існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, визначені статтею 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів. В свою чергу ОСОБА_3 довела належними доказами суму витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3

31 травня 2023 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ № 643/4411/23, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 травня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268,40 грн; судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню (а.с.6-7,8-10).

Постановою державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 червня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП № 72042913 з примусового виконання судового наказу № 643/4411/23, виданого 31 травня 2023 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 травня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.95-96).

Матеріали справи містять дві платіжні інструкції про сплату аліментів за виконавчим провадженням № 72042913, а саме від 05 серпня 2023 року на суму 8 400,00 грн та від 22 вересня 2023 року на суму 7 000,00 грн (а.с.97,98).

Також у ОСОБА_1 є дитина від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року у справі № 2-10073/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти щомісяця у розмірі частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2011 року і до повноліття дитини; стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 218,80 грн; рішення в частині стягнення аліментів підлягає за один місяць підлягає негайному виконанню (а.с.12).

Як вбачається з довідки Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» № 86261-36-386 від 22 вересня 2023 року, між банком та ОСОБА_1 укладено комплексний договір № 3/2252682 від 29 вересня 2020 року. Станом на 22 вересня 2023 року загальна заборгованість за кредитом, нарахованими відсотками та комісіями до погашення в валюті договору складає 92 570,95 грн (а.с.94).

Із довідки військово-лікарської комісії № 2810 від 15 вересня 2023 року вбачається, що стан після ВТ (29 серпня 2023 року) акубаротравми з пошкодженням барабанних перетинок, лікованої оперативно (30 серпня 2023 року) двобічна мірингопластика зі сприйцняттям шепітної мови до 4,0 м на праве вухо та до 3,0 м на ліве вухо (а.с.99).

З перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 14843 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 29 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року та йому проведено операцію CAD7 08 Мірингопластика, двобічна мірингопластика (а.с.101-102).

З виписки № 6600 із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_1 з 31 серпня 2023 року по 07 вересня 2023 року перебував в стаціонарі в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 30» Харківської міської ради з діагнозом: ВТ (29 серпня 2023 року) акубаротравма. Посттравматична перфорація обох барабанних перетинок. Стан після двобічної мірингопластики. Лікувальні і трудові рекомендації: подальше спостереження у ВМКЦ ПР (а.с.100).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки визначений судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року розмір аліментів ставить його в скрутне матеріальне становище. З урахуванням рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року, за яким з нього також стягнуто аліменти на першу дитину, він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини заробітку (доходу), хоча цей розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто 1/6 частки. Також він хворіє, несе витрати на лікування та наявні кредитні зобов`язання.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3

31 травня 2023 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ № 643/4411/23, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 травня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268,40 грн; судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 як на одну з підстав для зменшення розміру стягнутих аліментів за судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року у справі № 643/4411/23 посилався на те, що на його утриманні перебуває ще неповнолітня дитина. За рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року у справі № 2-10073/11 з нього на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісяця у розмірі частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2011 року і до повноліття дитини, що не було враховано судом при винесенні судового наказу, що свідчить про суттєве погіршення його матеріального стану.

Проте, матеріали справи не містять належних доказів того, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року у справі № 2-10073/11 звернено до примусового виконання. Також, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 сплачує в добровільному порядку на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_1 про те, що у добровільному порядку сторонами аліментних зобов`язань за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2012 року у справі № 2-10073/11 погоджено зменшення розміру аліментів у позасудовому порядку, добровільно; що, долучаючи до матеріалів справи судове рішення у справі № 2-10073/11 ним підтверджено наявність аліментних зобов`язань перед старшою дочкою, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не підтвердженні належними, допустимими та достовірними доказами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини заробітку (доходу), хоча цей розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто 1/6 частки, висновків суду не спростовують та не є підставами для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, оскільки сукупний розмір аліментів, що стягуються (можуть стягуватися) з ОСОБА_1 на утримання обох дітей у примусовому порядку, не перевищує розмір відрахувань, встановлених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання ОСОБА_1 на наявність у нього кредитних зобов`язань також не можуть свідчити про погіршення його майнового стану, оскільки комплексний договір № 3/2252682 між ним та банком укладено 29 вересня 2020 року, тобто задовго до видачі судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року, у зв`язку з чим підстав вважати, що його матеріальний стан на теперішній час погіршився, немає. При цьому, ОСОБА_1 не надано відповідних доказів щодо здійснення ним погашення заборгованості за кредитом та розмір такої сплати.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він хворіє, несе витрати на лікування, оскільки будь-яке лікування апріорі потребує понесення витрат на лікування, що має суттєвий вплив на загальний майновий стан; лікування пов`язане зі слухом, не проведення якого може взагалі вплинути на втрату слуху, тобто призвести до втрати одного із зовнішніх чуттів людини, що вплине на подальшу організацію життя (роботу, побут), колегія суддів вважає безпідставними. Дійсно з довідки військово-лікарської комісії № 2810 від 15 вересня 2023 року, з перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 14843 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону та з виписки № 6600 із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що з 29 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 проведено операцію CAD7 08 Мірингопластика, двобічна мірингопластика та встановлено діагноз акубаротравма, посттравматична перфорація обох барабанних перетинок. Однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 витрачав на своє лікування грошові кошти, придбавав ліки. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з стягненням аліментів на утримання дитини від іншого шлюбу, хворіє, несе витрати на лікування та наявні кредитні зобов`язання, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що визначений розмір аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року у справі № 643/4411/23, відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину, хворіє, несе витрати на лікування та наявні кредитні зобов`язання, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність другої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування відповідачці понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Вимога учасника справи щодо розподілу судових витрат не є позовною вимогою, а є процесуальною дією суду.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції представляв адвокат Овсяник С.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 31 грудня 2022 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1142987 від 06 серпня 2023 року, свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серії ХВ № 002257 від 01 серпня 2018 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору вартість послуг адвоката встановлюється додатковою угодою.

21 серпня 2023 року адвокатом Овсяником С.А. та Моргун І.В. укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 31 грудня 2022 року, за якою сторони домовились, що гонорар адвоката за участь в якості представника клієнта становить 7 000,00 грн, додаткова винагорода (гонорар успіху) адвоката 3 000,00 грн.

17 жовтня 2023 року адвокатом Овсяником С.А. та Моргун І.В. складено акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги від 31 грудня 2022 року та розрахунок їх вартості, а саме: зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, ознайомлення з поданими документами, витрачено 1 година, вивчення судової практики Верховного Суду в аналогічній категорії справ, формування правової позиції захисту інтересів клієнта, витрачено 1 година, складання відзиву на позовну заяву та подання її до суду, витрачено 6 годин, участь в двох судових засіданнях Жовтневого районного суду м. Харкова у справі, витрачено 2 години, вартість 7 000,00 грн; додаткова винагорода (гонорар успіху) адвоката становить 4 000,00 грн та сплачується клієнтом у випадку постановлення судом судового рішення про відмову/часткову відмову у задоволенні позовних вимог, вартість 3 000,00 грн. Вартість послуг становить 10 000,00 грн.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її розгляду судом першої інстанції представником ОСОБА_3 подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, заяву про ознайомлення з матеріалами справи, клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, відзив на позовну заяву, клопотання/заяву в порядку ст.141 ЦПК України.

Також адвокат Овсяник С.А. брав участь у судових засіданнях 29 вересня 2023 року 5 хвилин, 16 жовтня 2023 року 42 хвилини.

Враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачкою не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Доводи ОСОБА_1 про те, що заяву про ухвалення додаткового рішення він та його представник не отримували, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріали справи свідчать про направлення ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 клопотання про стягнення судових витрат з додатками (а.с.129-131).

Зважаючи на зазначені обставини, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін; апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме зменшенню суми витрат на правничу допомогу з 10 000,00 грн до 5000,00 грн, в іншій частині додаткове рішення - залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу з 10 000,00 грн до 5 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.