РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/2073/22

Провадження № 22-ц/4815/569/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання : Мороз А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петришина А.М. на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2023 року, ухваленого в складі судді Кушніра О.Г., повний текст рішення виготовлено 14 березня 2023 року, у справі № 562/2073/22

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки в спільному майні подружжя та порядку користування житлом .

Позов мотивований тим, що 20 вересня 2002 року між ним та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Здолбунівського районного суду від 02 вересня 2021 року. Вказує, що за час шлюбу ними було набуто квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Для купівлі квартири сторонами було використано кредитні кошти у сумі 28 000 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 06.03.2008 року передав в іпотеку банку зазначену квартиру.

Фактично кредит під час шлюбу він сплачував самостійно, оскільки отримував заробітну плату. Вказує, що його колишня дружина працювала періодично та всі зароблені кошти витрачала на себе. 16 квітня 2018 року він сплатив банку за кредитним договором 9300 доларів США, а від сплати решти боргу (тіла кредиту) в сумі 18429,77 доларів США банк його звільнив і ця анульована сума боргу відобразилася йому доходом, який оподатковується в сумі 90257,85 грн. Розділити сплату податкового зобов`язання, що носить індивідуальний характер, відповідач відмовилася.

З урахуванням зазначеного, просив суд відступити від принципу рівності часток подружжя при поділі майна, здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ним право власності на 7/10 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та встановити порядок користування цією квартирою, оскільки на ґрунті частого зловживання алкоголем у відповідача проявляється агресивна поведінка, яка призводить до насильства в сім`ї, створює нестерпні умови проживання, в добровільному порядку це питання вирішити сторони не можуть.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково

Визначено, що частка ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, становить вказаного майна.

У решті вимог позивача відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задовольнити його вимоги.

Вказує, що суд не врахував, що відповідач кошти на погашення кредиту не вносила, а ним одноособово за цей період було внесено кошти на погашення основного боргу за кредитом. Крім того. Суд залишив поза увагою те, що відповідач про добробут сім`ї не дбала, зловживала алкоголем, ухилялась від утримання дитини, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за насилля в сім`ї та витрачала спільне майно на шкоду інтересам сім`ї. Вважає, що вказані обставини є підставою для відступлення від засади рівності частки у майні подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення в повній мірі відповідає.

Установлено, що сторони з 20 вересня 2002 року по 02 вересня 2021 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру правочинів від 06 березня 2008 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири по АДРЕСА_2 , яку придбано за кошти, отримані позивачем за кредитним договором №1701/0308/71-037 від 06 березня 2008 року в сумі 28000 доларів США.

16 квітня 2018 року сплативши за кредитним договором 9300 доларів США ПАТ «Альфа-Банк» звільнив ОСОБА_1 від подальшого виконання зобов`язань щодо повернення частини боргу за Кредитним договором від 06.03.2008 року у розмірі 18 429.77 доларів США.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти отримані ОСОБА_1 за кредитним договором №1701/0308/71-037 від 06 березня 2008 року були використані на придбання спірної квартири, оскільки майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, про те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, так як придбана сторонами за час шлюбу, а оскільки презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя останнім не спростована, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання права власності на спірну квартиру по 1/2 частині за кожним.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що він самостійно здійснював погашення кредиту, є безпідставними, оскільки здійснення погашення кредиту, який був використаний в інтересах сім`ї, є спільним обов`язком подружжя.

Тільки за наявності непогашеного зобов`язання за кредитним зобов`язанням, таке має бути враховано при поділі майна подружжя, оскільки у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом не встановлено підстав для необхідності відступлення від рівності часток подружжя при поділі майна на користь ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї та не надавала матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина.

Навпаки, відповідно до рішення Рівненського міського суду від 01.03.2007 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який проживав з матір`ю. Наявність судового рішення про припинення стягнення аліментів з батька з підстав перебування дитини на його повному утриманні та наявність у відповідача заборгованості за аліментами присудженими судом на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування частини третьої статті 70 СК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивач, призведе до погіршення житлових умов відповідача як співвласника спірної квартири.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петришина А.М. залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2023 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 червня 2023 року.

Головуючий суддя :

Судді :