Дата документу 27.06.2023
Справа № 334/5192/21
Провадження № 4-с/334/16/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Новікова Н.В.

розглянувши скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович на дії та бездіяльність державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі № 334/5192/21, -

встановив:

26.06.2023 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернулась ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі № 334/5192/21, в якій просить визнати протиправними дії приватного виконавця Проценко Д.Ю., скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт банківського рахунку; зобов`язати повернути незаконно писані кошти.

До вказаної скарги додано копію пенсійного посвідчення скаржника, копію ухвали від 16.06.2023 з супровідним листом, копію скріншоту «Oschadbank», одна копія скарги.

Вивчивши скаргу та додані до неї документи встановлено, що скарга підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

Скарга ОСОБА_1 подана на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі № 334/5192/21.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ч. 1 ст. 447 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 448 ЦПК України про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Отже, сторонами справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця є стягувач, боржник і державний/приватний виконавець.

У скарзі зазначені позивач та відповідач, проте не зазначені стягувач, боржник і державний/приватний виконавець.

Скарга на дії державного виконавця є заявою по суті справи, до якої в силу ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються загальні вимоги до форми, змісту позовної заяви та правила стосовно подання документів, що додаються до позовної заяви, які містять положення ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а також положення ст. 183 ЦПК України.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» такі скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК і ГПК, та містити відомості, перелічені п. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У п. 13 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви встановлені ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

За змістом положень частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України письмову заяву (клопотання, заперечення) суд повертає заявнику без розгляду, якщо її подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті.

Вимога про надання доказів надіслання заяви, скарги, клопотання чи заперечення (надання) іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділи VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України).

За змістом Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року N 270, належним доказом направлення копії заяви з додатком іншим учасникам судового процесу є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення, або оригінал опису вкладення, з зазначенням адреси і найменуванням адресанта, заповнений відповідно до переліку додатків, долучених до заяви.

При зверненні до суду зі скаргою, в порушення вимог даної норми закону, ОСОБА_1 доказів направлення скарги приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. та стягувачеві - Комунальному підприємству «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради (який не зазначений у скарзі) при зверненні до суду надано не було.

Інші учасники справи не повинні бути позбавлені процесуального права на інформацію про подану заявником скаргу до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Оскільки нормами ЦПК України передбачений обмежений строк для розгляду скарги, необхідною передумовою дотримання судом основних засад цивільного судочинства під час розгляду зазначеної категорії скарг є направлення заявником учасникам справи тексту самої скарги та доказів на підтвердження викладених в ній обставин, позаяк сторони у справі повинні бути заздалегідь повідомленні про таку скаргу для надання їм достатнього часу для ознайомлення з її змістом та можливості підготовити свої пояснення (заперечення) на відповідну скаргу.

Таким чином, неотримання учасниками справи копії скарги на дії приватного виконавця порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє учасників справи можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року N 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою. При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.97 року N 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду в прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява N 12964/87).

У § 36 рішення у справі "Bellet v. France" від 04 грудня 1955 року, заява N 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

При цьому, повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

За таких обставин, скарга позивача ОСОБА_1 , відповідач приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович на дії та бездіяльність державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі № 334/5192/21, - як така, що подана без додержання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України, повертається заявнику без розгляду.

Керуючись ст. ст. 183, 450 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович на дії та бездіяльність державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі № 334/5192/21, - повернути заявнику без розгляду.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: