Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/334/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючий - суддя Кашуба А.В.,

Секретар судового засідання Онисько С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію, стягнення пенсійних виплат в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , яка перебувала на обліку в УПФУ у Володарському районі Донецької області та отримувала пенсію за віком. Сама проживала у м.Донецьку на тимчасово окупованій території та змоги її покинути не мала. Із 01.06.2018 виплату пенсії їй було призупинено через нез`явлення для проходження верифікації. За життя залишила заповіт на користь онуки позивачки. Позивачка отримала Свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти недоотриману пенсію у розмірі 124024,60 грн за період із 25.05.2019 по 30.11.2021. УПФУ обґрунтувало обмеження періоду розрахунку неотриманої пенсії статтею 46 Закону №1058 - три роки до дня звернення нотаріуса із запитом. В подальшому розмір виплат на підставі Свідоцтва про право на спадщину було обмежено трьома роками з дня звернення спадкоємця із заявою на отримання грошових коштів із 16.10.2019 по 30.11.2021 108363,45 грн. Кошти не виплачено. Позивачка заявляє, що має право на грошові кошти неотриману пенсію за період із 01.06.2018 (день призупинення виплат) і до місяця смерті пенсіонерки 30.11.2021. Просить суд захистити її невизнане право власності на грошові кошти неотриману пенсію за період із 01.06.2018 до 30.11.2021 у розмірі 173634,42 та стягнути їх із відповідача на її користь.

Відповідач подав відзив, у якому заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що пенсіонерка ОСОБА_2 не звернулася за поновленням виплати пенсії після призупинення її виплати 01.06.2018. Обчислення розміру грошових коштів неотриманої пенсії - у зв`язку із її смертю та за запитом нотаріуса було виконано із врахуванням ст.46 Закону №1058 і обмежено трьома роками до дня звернення нотаріуса. В свою чергу обчислення розміру грошових коштів, що належать до виплати спадкоємцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, було виконано із врахуванням ст.46 Закону №1058 і обмежено трьома роками до дня звернення спадкоємця. На думку відповідача, спадкоємець пропустив встановлений ст.46 Закону №1058 строк для звернення до органу ПФУ за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповіді на відзив не подано.

Судовий розгляд справи проведено без участі сторін.

Представник позивачки адвокат Нечаєв В.В. подав письмову заяву, у якій просить розглядати справу без участі позивача.

Відповідач не забезпечив явку представника у судове засідання на судовий розгляд справи. Відповідач повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Відзив подано. Причин неявки не повідомлено. Заяв про відкладення судового розгляду справи не надходило. Підстав для відкладення судового розгляду справи нема.

Вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши подані на їх підтвердження письмові докази, вивчивши доводи відзиву, суд вирішив наступне.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою. На даний час проживає у місті Виноградів, Берегівського району, Закарпатської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с.19), яка перебувала на обліку в УПФУ у Володарському районі Донецької області та отримувала пенсію за віком. Пенсіонерка ОСОБА_2 проживала в м. Донецьку, тимчасово окупованій території і не могла фізично покинути окуповану територію.

Відповідно до заповіту від 02.06.2007 ОСОБА_2 все своє майно заповіла позивачці - внучці ОСОБА_1 , позивачка у справі. (а.с.20)

28.04.2022 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стойка С.М. для відкриття спадкової справи та реєстрації заяви про прийняття спадщини за заповітом. Нотаріус відкрив спадкову справу №69256930 (а.с.23).

На запит нотаріуса про розмір нарахованої ОСОБА_2 , але недоотриманої пенсії УПФУ надав лист-відповідь, що сума належної спадкодавцю недоотриманої пенсії становить 124 024,60 грн. У листі роз`яснено, що неотримана з вини пенсіонера пенсія виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки відповідно до статті 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». (лист УПФУ від 14.06.2022, а.с.21-22)

Очевидно, що визначений органом УПФУ період обмежений трьома роками з дати звернення нотаріуса.

На підставі виданого ГУ ПФУ в Донецькій області 14.06.2022 №0500-1518-8/41275 листа-повідомлення нотаріус видала позивачці Свідоцтво про спадщину за заповітом на грошові кошти недоотриману пенсію у сумі 124024,60 грн, що нараховувалися в управлінні Пенсійного Фонду України у Володарському районі Донецької області та належали спадкодавцю на підставі вказаного повідомлення. (а.с.7)

За змістом інформаційного листа ГУ ПФУ України в Донецькій області, даного на запит адвоката Нечаєва В.В. (а.с.30-31), суд встановив, що виплата пенсії спадкодавцю ОСОБА_2 була призупинена із 01.06.2018 згідно статі 12 Закону №1706 - на тій підставі, що вона не пройшла чергову верифікацію відомостей. На запит приватного нотаріуса Стойка С.М. орган ПФУ нарахував недоотриману пенсію спадкодавцю ОСОБА_2 за період із 25.05.2019 по 30.11.2021, тобто за три роки від дня звернення нотаріуса (на підставі ст.46 Закону №1058). При цьому, спадкоємець ОСОБА_1 звернулася до органу ПФУ 17.10.2022 із заявою про виплату недоотриманої пенсії на підставі Свідоцтва про право на спадщину, тому враховуючи період три роки з дня звернення орган ПФУ перерахував суму виплат, яка склала 108363,45 грн за період із 16.10.2019 по 30.11.2021.

Позивачка не погоджується із позицією Відповідача про те, що має право на отримання тільки тієї суми невиплаченої пенсії спадкодавця, яка обмежена трьома роками по день звернення до УПФ: три роки до дня звернення нотаріуса із запитом про суми належної спадкодавцю та неотриманої ним пенсії та три роки до дня звернення спадкоємця із Свідоцтвом про право на спадщину.

Позивач заявила про оспорювання відповідачем її права власності, набутого шляхом успадкування, яке просить суд захистити у спосіб його визнання та примусового виконання відповідачем обов`язку.

Проаналізувавши положення нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини, які склалися між сторонами спору, врахувавши правові висновки Верховного суду, що викладені в постанові від 28.04.2022 у справі № 428/3913/20 у аналогічних правовідносинах, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду України та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Виплату пенсії ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відповідачем було призупинено з 01 червня 2018 року на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, які не пройшли процедуру верифікації.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац 1 частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави зробити висновок, що посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на те, що померла ОСОБА_2 за життя не виявила бажання поновити виплату пенсії, яку з 01 березня 2018 року було призупинено на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, які не пройшли процедуру верифікації, а тому пенсійні виплати з 01 червня 2018 року не отримані з вини пенсіонера, є безпідставними, оскільки незвернення особи, яка є внутрішньо переміщеною, про поновлення виплати пенсії не є підставою для її невиплати.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18), від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18), від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18 (провадження № 61-10590св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 428/2426/18 (провадження 61-7829св19), від 22 вересня 2020 року у справі № 408/9430/18-ц (провадження № 61-18830св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця слід зазначити таке.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Встановлено, що суми пенсії, що належали пенсіонеру ОСОБА_2 ввійшли до складу спадщини, що відкрилася на день її смерті. Позивачка отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким успадкувала грошові кошти недоотриману пенсію у розмірі 124024,60 грн, що нараховувалася в Управлінні Пенсійного Фонду України у Володарському районі Донецької області та належали спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі повідомлення ГУ ПФУ в Донецькій області від 14.06.2022. (а.с.7)

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачка успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Свідоцтво про право на спадщину позивачки не оспорено та є чинним, а тому відмова Управління Пенсійного фонду у виплаті пенсії спадкодавця спадкоємцю у повному обсязі є безпідставною.

Перевіривши доводи позивача в частині оспорення сум нарахованої відповідачем пенсії, що недоотримана пенсіонеркою ОСОБА_2 згідно листа-повідомлення від 14.06.2022, суд прийшов до наступного висновку.

Надаючи інформацію про суми пенсії, що ввійшла до складу спадщини, відповідач послався на положення ч.1 ст.46 Закону №1058, що обмежує виплати трьома роками з дня звернення.

Проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відтак, оскільки виплата пенсії спадкодавцю ОСОБА_2 була призупинена 01.06.2018, а тому нею не отримана, то пенсія за період із 01.06.2018 до 30.11.2021 (місяць її смерті) - ввійшла до складу спадщини та належить спадкоємцю, що отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (позивачка) у розмірі за вказаний період.

Відтак суд відхиляє доводи відповідача про те, що виплати спадкоємцю обмежуються трьома роками з дати звернення, як безпідставні. Стаття 46 Закону №1058 не застосовна до даних правовідносин.

Відповідач не надав інформації про розмір пенсії спадкодавця. Цього не зроблено ні на запити адвоката (а.с.28, 29), ні у відзиві на позовну заяву.

Позивач у позовній заяві навів власний розрахунок сум пенсій, що належали до виплати спадкодавцю ОСОБА_2 за період із 01.06.2018 до 30.11.2021.

Оскільки відповідач не надав контррозрахунку за вказаний період, суд перевірив розрахунок позивача та погоджується з таким.

Так, за основу взято надану відповідачем офіційну інформацію про розмір пенсії за період із 25.05.2019 по 30.11.2021 (30 місяців) у розмірі 124024,60 грн. За таких вихідних даних розмір щомісячної пенсії складає 4134,15 грн.

Відтак, розмір належної спадкодавцю пенсіонеру ОСОБА_2 пенсії за період із 01.06.2018 по 30.11.2021 становить 173634,42 грн.

Грошові кошти у розмірі 173634,42 грн - пенсія, належна спадкодавцю ОСОБА_2 , та неотримана нею за життя, - ввійшли до складу спадщини, що відкрилася на день її смерті.

Суд визнає доведеним, що ОСОБА_1 , позивачка, як спадкоємець за заповітом, якому видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 успадкувала грошові кошти, що у розмірі 173634,42 грн ввійшли до складу спадщини.

Зі слів позивача, грошові кошти, які нею успадковані, та належать їй до виплати відповідачем, - на час розгляду справи не виплачені ні у повному обсязі, ні частково. Дана обставина не спростована відповідачем.

Оскільки відповідач не визнає набуте шляхом успадкування право власності позивачки на грошові кошти пенсію спадкодавця за період із 01.06.2018 по 30.11.2021 у доведеному позивачем розмірі 173634,42 грн, а у тому числі не визнає право власності позивачки на грошові кошти - пенсію у розмірі 124024,60 грн, що належать їй на підставі чинного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2022, то суд за зверненням позивачки, яке визнає обґрунтованим, вважає за можливе захистити її право власності шляхом його визнання та примусового виконання відповідачем обов`язку із виплати позивачу успадкованих грошових коштів неотриманої пенсії - у тому розмірі, про який заявив позивач та який визнаний судом доведеним.

Відтак, позов слід задовольнити.

Позивач при поданні позовної заяви сплатив Судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1736,34 грн (один відсоток від ціни позову), та поніс витрати на сплату судового збору за подання позивачем апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн (а.с.48), - всього позивач підтвердив понесення судових витрат на суму 2273,14 грн. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст. 10,12, 13, 18, 81, 259, 263-265, 268,272, 273, 280-282, 351,352, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на грошові кошти - недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2021 року.

Стягнути із Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти недоотримані пенсійні виплати за життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із 01 червня 2018 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 173634,42 грн (сто сімдесят три тисячі шістсот тридцять чотири гривні 42 коп).

Стягнути із Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 2273,14 грн (дві тисячі двісті сімдесят три гривні 14 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийА. В. Кашуба