ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8171/21 Номер провадження 22-ц/814/1425/23Головуючий у 1-й інстанції Довготько Т.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року, ухвалене суддею Довготько Т.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання частково недійсним кредитного договору, в якому просив суд визнати недійсним кредитний договір №0467-5340 від 22.08.2020 року в частині права кредитора ТОВ «УКР КРЕДИТФІНАНС» на пролонгацію (продовження) строку дії договору із ОСОБА_1 та застосування щодо позичальника штрафних санкцій у вигляді щоденної оплати у понад визначений договором строк кредитування відсотків за користування кредитними коштами (пункт 1.7., 6.18., 6.19., 6.20., 6.22. договору).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.08.2020 року ТОВ «УКРКРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №0467-5340. Згідно умов договору у всіх відносинах між позичальником та товариством використовується електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» (пункт1.3.договору). Пунктами 1.2., 1.6., 3.2. договору передбачено, що кредитор надав позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 9 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а він зобов`язався повернути кредит і сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами з процентною ставкою у розмірі 1% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (відсоток за користування кредитними коштами у гривневому еквіваленті 7 560,00 грн.). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Реальна річна відсоткова ставка складає 365% (пункт 1.6. договору, пункт 3 додатку №1 до договору). Договір укладений строком на 70 календарних днів (10 тижнів) від дати отримання кредиту позичальником (пункт 1.4. договору). Термін платежу - до 30 жовтня 2020 року. Повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових за розміром платежів (один платіж раз на два тижні). Кожен із відповідних двотижневих платежів передбачає сплату однієї п`ятої від суми кредиту та суму нарахованих за користування кредитом процентів (пункт 1.4. договору). Загальна вартість кредиту становить 16 150 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 6 650 грн. (пункт 2 додатку №1). Усі платежі за договором здійснюються виключно у національній грошовій одиниці України - гривні. Мета отримання кредиту - власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника (споживчі цілі). Згідно пункту 3.1. договору Правила надання споживчих кредитів, введених в дію Наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 57 від 07.05.2020 року, та графік платежів є частиною договору №0467-5340 від 22.08.2020 року. Тобто кредитним договором №0467-5340 від 22.08.2020 року сторони погодили істотні умови. Проте, кредитор пролонговує (продовжує) строк дії кредитного договору, нараховує відсотки за користування кредитними коштами у понад визначений договором строк та вживає заходів примусу позичальника сплатити весь розмір нарахованого боргу. Вважає, що порядок пролонгації строку кредитного договору містить ознаки зловживання кредитодавцем процесуальними правами. У поєднанні з погрозами кредитодавця розповсюдження конфіденційної інформації позичальника, права позичальника на оплату кредитного боргу трансформуються в односторонні права кредитора продовжувати строк дії кредитного договору безмежну кількість разів, що фактично формує умови безстрокового, щомісячно-оплачуваного кредитного боргу, без обмеження його розміром. Зазначає, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не дотримано частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки фактично при видачі кредиту представники товариства - кредитора не ознайомив позичальника з умовами кредитування та ризиками. Як наслідок, він, здійснюючи оформлення кредиту за лічені хвилини, не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики та збитки. Також вважає, що зміна кредитором процентної ставки за споживчим кредитом (грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредитору у разі несвоєчасного виконання умов договору) та пролонгація строку дії договору №0467-5340 від 22.08.2020 року про надання споживчого кредиту, фактично є прихованими штрафними санкціями. Тому, договір про надання споживчого кредиту №0467-5340 від 22.08.2020 року в частині застосування штрафів, завищених відсотків за користування споживчим кредитом не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання частково недійсним кредитного договору - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зі змісту оскаржуваного кредитного договору вбачається, що у ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, без їх доведення в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, то суд не вбачає підстав для визнання спірного договору та Правил, в частині недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з розміщеними на сайті кредитора правилами надання грошових коштів у кредит ОСОБА_1 не ознайомлений. Підпис, у тому числі, електронний, на Правилах надання грошових коштів у кредит позичальник не ставив Зазначає, що кредитодавець наділений можливістю за потреби вносити до Правил необхідні зміни, тому розміщені на сайті Правила надання грошових коштів у кредит не можливо вважати погодженою сторонами частиною договору про надання споживчого кредиту №0467-5340 від 22.08.2020 року. Вважає, що своїми умисними діями ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» порушує принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача, проте, при розгляді даної справи судом першої інстанції не в повній мірі досліджено та надано правову оцінку умовам договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду в приміщенні Харківського апеляційного суду на 22.11.2021 року о 15-10 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 145, 147).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М. (а.с. 166).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій та призначено її до розгляду в приміщенні Полтавського апеляційного суду на 06.03.2023 року о 10-40 год., з повідомлення (викликом) учасників справи (а.с.167).

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 07.06.2023 року судових повісток про виклик до суду в справі цивільній на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 178,179). Подана відповідачем вдруге заява про відкладення справи розглядом не містить поважних причин для її задоволення. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Учасники справи про судове засідання повідомлені завчасно, в справі наявні достатні для прийняття рішення матеріали, підстав для відкладення розгляду справи не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 22.08.2020 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 уклали договір №0467-5340, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9 500 грн. строком на 70 днів до 30.10.2020 року, зі сплатою 365% річних за користування кредитними коштами. У разі, якщо позичальник не сплатив та/чи невчасно сплатив двотижневий платіж встановленого розміру, який передбачений графіком платежів, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити за кожен факт такої несплати/невчасної сплати двотижневого платежу штраф у розмірі 50% відповідного двотижневого платежу, що складає 10% від суми кредиту (а.с. 12-29).

Кредитний договір від 22.08.2020 року №0467-5340, який укладений в електронній формі, тобто, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності.

Відповідно до п.п. 1.4., 1.6. договору, протягом строку кредиту, що складає 70 календарних днів, розмір процентів складає 365%.

Зазначений кредитний договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Крім того, відповідно до п. 2.2.1.3. договору, позичальник має право, зокрема, скористатися правом на пролонгацію договору згідно умов, вказаних у правилах.

Відповідно до п.6.18. Правил надання споживчих кредитів, позичальник має право пролонгувати договір. Позичальник має право у будь-який момент до настання дати останнього терміну платежу (включно) пролонгувати договір на 2 (два) тижні. Кількість пролонгацій є необмеженою. Здійснення пролонгації можливе лише за умови відсутності у позичальника простроченої до сплати заборгованості (прострочених до сплати процентів та тіла кредиту).

Відповідно до п. 6.19. Правил, для використання права пролонгації, позичальнику необхідно сплатити суму грошових коштів, яка є меншою ніж сума, яка підлягає сплаті в рамках чергового двотижневого терміну платежу, однак є достатньою для сплати процентів, які підлягають сплаті (але не є сплаченими) в рамках такого чергового двотижневого терміну платежу. Після отримання кредитодавцем відповідних коштів та на наступний день після настання чергового (наступного) двотижневого терміну платежу (відкладальна обставина) пролонгація відбувається автоматично без вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін.

Відповідно до п. 6.20. Правил, сторони підтверджують, що здійснення пролонгації є свідомим використання відповідного права позичальника за договором. При сплаті заборгованості через особистий кабінет або визначені на сайті терміни самообслуговування чи іншим чином, кредитодавець чітко інформує позичальника про необхідну суму грошових коштів, перерахування якої призведе до пролонгації і продовження користування кредитом), про суму грошових коштів, яка підлягає сплаті у черговий термін платежу та про суму грошових коштів, перерахування якої призведе до повної сплати заборгованості (фактичне закриття заборгованості) припинення дії кредитного договору.

Відповідно до п. 6.22. Правил, пролонгація передбачає продовження кредиту на 2 тижні з наступного календарного дня після настання останнього терміну платежу. Також, пролонгація передбачає продовження кредиту на аналогічних умовах, на яких було первинно надано кредит (з урахуванням соціальних умов, які стосуються пролонгації та викладені у Договорі.

На підставі викладеного, суд першої інстанції визнав, що ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З огляду на вище викладене, доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції визнав необґрунтованими, оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання кредиту та підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які є невід`ємною частиною кредитного договору та включають в себе і умови кредитування.

За результатами розгляду справи по суті позовних вимог, суд першої інстанції зі змісту оскаржуваного кредитного договору встановив, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За таких обставин, оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, без їх доведення в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору та Правил в частині недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім того, суд першої інстанції визнав, що доводи позивача про надмірне нарахування пені за порушення грошового зобов`язання, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач не надав суду будь-яких доказів щодо нарахування пені відповідачем, тоді як ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНАС» у відзиві на позовну заяву вказує, що не нараховував пеню ОСОБА_1 і станом на дату подання відзиву 09.02.2021 року сума пені становить - 0 грн., оскільки відповідно до прийнятого Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (СОVID-19) кредитодавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 215, 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , зокрема, обґрунтовував свої вимоги порушенням, на його думку, відповідачем його прав як споживача, оскільки кредитор пролонговує (продовжує) строк дії кредитного договору, нараховує відсотки за користування кредитними коштами у понад визначений договором строк та вживає заходів примусу позичальника сплатити весь розмір нарахованого боргу. Зазначав, що Правила надання споживчих кредитів не підписані та не визнаються ним, неповідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, покладають на споживача невиправданий тягар з`ясування умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у новій редакції, яка набрала законної сили з 01 січня 2019 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

10 червня 2017 року набрав законної сили Закон України «Про споживче кредитування», який відповідно до ст. 3 Закону регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності); 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з паспорта споживчого кредиту (а.с. 27-29), ОСОБА_1 22.08.2020 року своїм підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування, підтвердив отримання ним інформації, необхідної для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, яківони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. У паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (сума/ліміт кредиту, мета отримання кредиту - споживчі цілі, загальна вартість кредиту), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (365% річних, 1% на день), додаткова інформація: пеня відсутня, штраф у розмірі 50% простроченого періодичного платежу, що складає 10% від суми кредиту за кожен факт прострочення періодичного платежу; інші важливі правові аспекти (споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування»).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підписавши паспорт споживчого кредиту 22.08.2020 року, в якому визначено умови кредитування, ОСОБА_1 погодився на укладення оспорюваного кредитного договору на визначених і погоджених сторонами умовах.

Таким чином, встановивши, що вимоги Закону України «Про споживче кредитування» про надання споживачу інформації перед укладенням кредитним договором відповідачем належно виконані, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитування та уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, при цьому ознак для кваліфікації умов договору несправедливими судом не встановлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору частково недійсним як недоведеного та необґрунтованого.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний договір був підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий відповідачем на номер телефону, зазначений позивачем при реєстрації на сайті кредитодавця. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги в цілому, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит.

Згідно паспорту споживчого кредиту, підписаного сторонами 22.08.2020 року, вказані права були також роз`яснені позичальнику ОСОБА_1 (а.с. 27-29).

Таким чином, позивач мав передбачену законом можливість після підписання кредитного договору протягом тривалого строку детально оцінити його умови та в разі необхідності відмовитися від кредитного договору, однак вказаною можливістю на власний розсуд не скористався.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Наведені обставини свідчать, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив зміст спірних правовідносин та застосував норми матеріального і процесуального права. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов