Справа № 216/5980/22
провадження №2/216/1086/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Корнєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та перерахунку заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір. Щомісяця банком проводиться нарахування відсотків на залишок заборгованості. 01.10.2022 року на електронну адресу банку було направлено заяву про надання йому належним чином завірених копій документів, що стосуються договірних правовідносин, а саме: кредитного договору, анкети-заяви, розрахунку заборгованості та інформацію про рух коштів за договором. Крім того позивачем направлено банку заяву про врегулювання кредитної заборгованості. Відповіді на заяви позивачем не отримано. Посилаючись на зниження заробітку, значну інфляцію та введення військового стану, що негативно вплинуло та знизило рівень економічної стабільності громадян окремо і країни в цілому, зазначив, що подальше виконання зобов`язань за умовами кредитора є неможливим та суттєво погіршує його становище, як споживача фінансових послуг. Просив, зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості шляхом зарахування суми сплачених позивачем коштів в рахунок погашення кредитного ліміту; розірвати кредитний договір, укладений між ним та відповідачем.

30.01.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник АТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити у задоволенні позовної заяви з причин її необґрунтованості, незаконності. Зазначає, що позивач звернувся до банку із заявою про отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, а саме отримання кредитної картки з кредитним лімітом. Підписавши не просто Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з метою отримання платіжної кредитної картки «Універсальна», позивач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач вказує, що позивач активно користувався кредитною карткою/рахунком та здійснював як готівкові, так і безготівкові розрахунки, а отже своїми діями позичальник повністю підтвердив прийняття пропозиції Банка щодо укладення договору та приєднання до всіх його істотних умов. Відповідач вважає, що виписка по рахунку позивача є належним та допустимим доказом, що підтверджує укладення договору між сторонами, видачу кредиту, часткового виконання боржником умов договору, нарахування заборгованості (процентів, пені).

Щодо доводів позивача про неможливість погашення заборгованості за зобов`язанням у зв`язку з війною, відповідача зазначає, що позивач мав заборгованість у значному розмірі ще до початку воєнного стану, як вбачається з виписки по рахунку. Відповідача вважає, що підставою позову позивача є бажання уникнути виконання зобов`язань по кредитному договору.

01.02.2023 року від представника позивача Саргсян М.Л., яка діє на підставі довіреності, надійшла до суду відповідь на відзив, в якій сторона позивача не погодилась з позицією відповідача по справі, посилаючись на те, що у стандартній заяві позичальника «ПриватБанку» відсутні відомості щодо встановленого розміру плати за надання кредиту. Також зазначена заява не містить посилання на конкретну редакцію умов надання кредиту. Пояснює, що позивач не заперечує факту використання коштів, однак банк не надає жодних відомостей щодо відсотків за користування кредитом, які були погоджені сторонами в анкеті-заяві.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023 року за клопотанням представника позивача витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» належним чином засвідчені копії:

1. Анкети-заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг за договором карткового рахунку (кредиту) (Договір SAMDNWFC8 від 23.01.2015 року), підписаною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

2. Умови та Правила з підписом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 за Договором SAMDNWFC8 від 23.01.2015 року. (а.с. 102-103).

05.06.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача за довіреністю надійшла заява на виконання ухвали суду від 17.04.2023 року, в якій вона зазначила, що витребувані документи в архівах банку відсутні. Але, надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг від 24.04.2012 р. на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 114-116).

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, на задоволенні позову наполягають.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином, завчасно повідомленим про дату, місце та час судового розгляду, в останнє судове засідання не з`явився, у своїй письмовій заяві просив судовий розгляд провести без її участі.

Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані суду докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи в межах позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позову, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини першої статті 11 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких, цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

У статті 640 ЦК України встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним.

Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом частин другої - п`ятої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначені обставини підтверджуються як Анкетою-заявою про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил банківських послуг Приватбанку від 24.04.2012 р., надані відповідачем, так і Виписками по картці/рахунку ОСОБА_1 за Договором SAMDNWFC8 від 23.01.2015 року, приєднані до справи сторонами.

Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог судом встановлюється, чи було сторонами досягнуто згоди, зокрема, стосовно предмета договору, обсягу прав та обов`язків за договором.

Як зазначає відповідача у своєму відзиві, що позивач своїм підписом у анкеті-заяві погодився з тим, що дана заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився на його умови.

З виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) клієнта ОСОБА_1 за договором SAMDNWFC8 від 23.01.2015 року за період з 23.01.2015 по 06.12.2022 року вбачається, що останній активно користувався карткою, зокрема: знімав грошові кошти, здійснював переказ на інші платіжні картки, поповнював свою картку, оплачував товари через Приват24, здійснивши за вказаний період часу витрати на суму 404449,01 грн., сума надходжень за цей період склала 379175,82 грн. (а.с. 7-10, 38-63).

Зазначене свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, який містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину, згоду на укладення якого надав ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відповідачем відкрито рахунок № НОМЕР_3 у гривні на його ім`я.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові КЦС ВС від 31.05.2022 р. у справі №366/3214/19.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.2. Договір набирає чинності з моменту його укладення.3. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.4. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що договір містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладання такого договору.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У даному випадку, надаючи оцінку доводам позивача, суд вважає, що розірвання договору у зв`язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов`язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині першій статті 651 ЦК України.

Необхідно звернути увагу на те, що ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено те, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування наявності підстав для розірвання спірного договору в порядку ст.652 ЦК України.

Разом з цим, доводи позивача про те, що він не має можливості виконувати своїх зобов`язань у зв`язку із своєю неплатоспроможністю, введенням військового стану, у розумінні вимог ст. 652 ЦК України не є підставою для розірвання спірного договору у судовому порядку.

Відповідач у своєму відзиві зазначив, що Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. Однак така графа в Анкеті-заяві відсутня взагалі.

Надана відповідачем копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24.04.2012 року, не є належним доказом у даній справі як і Кредитний договір від 23.01.2015 р., наявність якого не заперечується відповідачем, адже не містять інформації щодо предмета доказування.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та на Тарифи по престижних картках Visa, розміщених на сайті:https://privatbank.ua.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов та Правил розумів Позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 24.04.2012 р. та Договір SAMDNWFC8 від 23.01.2015 року.

Згідно висновку щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини, викладеному у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17-ц, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, на думку суду, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, зокрема щодо розміру процентів, які підлягають нарахуванню та сплаті кредитором.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зарахування сплачених сум, суд виходить із правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17, де Велика Палата висловила позицію, що за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у низці перелічених даним судовим рішенням Постанов). Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Тому боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок (пункт 5 частини першої статті 16 ЦК України) задля задоволення інтересу боржника у юридичній визначеності. Задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо недійсності пункту кредитного договору вимогу про зобов`язання банку перерахувати заборгованість позивача слід задовольнити. Її задоволення з огляду на встановлення незаконності нарахування плати за управління кредитом унеможливить стягнення з позивача тієї суми заборгованості, з якою він підставно не погодився (зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 23-25, 102)).

Таким чином, приймаючи до уваги дійсність кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 у виді підписання останнім як Анкети-заяви від 24.04.2012 р., так і Договору SAMDNWFC8 від 23.01.2015 року, відсутність у них узгоджень, зокрема, щодо розміру процентів, які підлягають нарахуванню кредитором та сплаті боржником. Зважаючи на нарахування та списання кредитором з боржника відсотків протягом часу дії кредитного договору з 23.01.2015 р. по 06.12.2022 р., що вбачається з Виписки про рух коштів по картці від 06.12.2022 р., тому вимоги позову щодо зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості позивача, з якою він підставно не погодився, є обґрунтованими, які підлягають задоволенню в цій частині.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України у розмірі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 10, 12, 13, 76 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за кредитним договором, укладеного у виді Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг SAMDNWFC8 від 23.01.2015 року(поточний рахунок № НОМЕР_3 ), з огляду на незаконність нарахування та списання відсотків протягом часу дії зазначеного Договору з 23.01.2015 р. по 06.12.2022 року.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», на користь держави судові витрати в розмірі 496 грн. 20 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Чирський