ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/11071/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 лютого 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (надалі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль», за специфікою своєї виробничої діяльності, здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов?язане здійснювати оплату за отримані послуги, відповідно до встановлених тарифів.

Позивач, на виконання своїх зобов`язань, надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та виведено з житлового фонду для ведення підприємницької діяльності.

У зв`язку із тим, що відповідач не проявляє власної ініціативи на укладання договору, 22 лютого 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулися до ОСОБА_1 з листом з проханням укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, як власника приміщення, в додатках надано проект договору. Лист було направлено на адресу: АДРЕСА_2 , за місцем проживання відповідача, однак лист не було отримано.

Позивачем, в період часу з 03.10.2013 року по 14.04.2021 року, проводилось постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , згідно до розрахунку споживання теплової енергії постановлено теплову енергію, на загальну суму 39563,46 гривень. При розрахунку наданих позивачем послуг, застосовувались тарифи, передбачені для групи «інші споживачі», оскільки відповідач споживав теплову енергію для обігріву належного йому на праві приватної власності нежитлового приміщення.

Дані обставини є підставою для стягнення боргу у повному обсязі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість, за період з 03.10.2013 року по 14.04.2021 року, у розмірі 39563,46 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1609,62 гривень та 3% річних у розмірі 744,11 гривень, що разом становить 41917,19 гривень, а також понесені судові витрати в сумі 2270,00 гривень.

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за спожиту теплову енергію, в рамках неукладеного Договору, за період з 01.12.2018 року по 14.04.2021 року, в розмірі 14127,46 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1609,62 гривень, 3% річних у сумі 744,11 гривень, що разом становить 16481,19 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за спожиту теплову енергію, в рамках неукладеного Договору, за період з 01.12.2018 року по 14.04.2021 року, в розмірі 14127,46 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за спожиту теплову енергію, в рамках неукладеного Договору, за період з 01.04.2017 року по 14.04.2021 року, залишивши без змін рішення суду в іншій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, згідно з пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому, станом на час подачі позовної заяви, строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії з квітня 2017 року не сплив та продовжився на строк дії карантину.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, вбудоване в перший поверх житлового будинку, загальна площа 56,8 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 236835803 від 14.12.2020 року (а .с. 19).

Відповідно до копії Акту № б/н від 17 червня 2009 року представник КПТМ «Криворіжтепломережа» та абонент ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 склали акт про те, що при обстеженні приміщення встановлено: «опалювальні прилади демонтовані; система гарячого водопостачання демонтована». Зазначено: « ОСОБА_2 зобов`язаний 2 рази на рік запрошувати представника КПТС для перевірки наявності видимого розрива на мережі центрального опалення та водопостачання» (а. с. 69).

Відповідно до копії Акту № б/н від 10.04.2012 року представник КПТС «Криворіжтепломережа» та абонент ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 склали акт про те, що при обстеженні приміщення встановлено: «наявний видимий розрив на мережі центрального опалення, гарячого водопостачання; система гарячого водопостачання демонтована; у приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника електро; пропонується зняти навантаження» (а. с. 68).

Відповідно до Розрахунку фактичного споживання теплової енергії, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за період з 03.10.2013 року по 14.04.2021 року складає 39563,46 гривень (а. с. 38-40).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку, в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Самовільне відключення від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплати за надані послуги із централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення.

Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань, які розраховано за три роки, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, власником нежитлового приміщення, вбудованого в перший поверх житлового будинку, загальна площа 56,8 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , а тому останній зобов`язаний нести витрати по утриманню цього майна, що ним в апеляційному порядку не оспорюється.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права АТ «Криворізька теплоцентраль», дійшов правильного висновку про те, що у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання теплової енергії.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за теплову енергію, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем послуги, задовільнив позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань в межах трирічного строку позовної давності, а саме: інфляційні втрати у розмірі 1 609,62 гривень та 3% річних у розмірі 744,11 гривень.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 правом на апеляційне оскарження рішення суду не скористався, а позивачем АТ «Криворізька теплоцентраль» оскаржено рішення суду в апеляційному порядку в частині визначення судом періоду стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду щодо визначення строків перебігу позовної давності та періоду, за який з ОСОБА_1 має бути стягнути сума заборгованості за спожиту теплову енергію, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду з позовом у грудні 2017 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по листопад 2018 року включно.

Разом з тим, судом не було враховано, що, згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11.03.2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово продовжував карантин на території України, який діє й на теперішній час.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 12 березня 2020 року.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2017 року по 14 квітня 2021 року.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Киворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2018 року, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги.

Отже, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2017 року по 14 квітня 2021 року у розмірі 15 027,40 грн., у зв`язку з чим в цій частині вимоги щодо стягнення цієї заборгованості з відповідача у судовому порядку підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за спожиту теплову енергію в рамках неукладеного Договору за період з 01.12.2018 року по 14.04.2021 року в розмірі 14127,46 гривень, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за спожиту теплову енергію в рамках неукладеного Договору за період з 01.04.2017 року по 14.04.2021 року в розмірі 15 027,40 гривень, що тягне за собою зміну загального розміру заборгованості з 16 481,19 грн. на 17 381,13 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 405,00 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за споживання теплової енергії, в рамках неукладеного Договору, за період з 01.12.2018 року по 14.04.2021 року, в розмірі 14127,46 гривень - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за спожиту теплову енергію, в рамках неукладеного Договору, за період з 01 квітня 2017 року по 14 квітня 2021 року, в розмірі 15 027 (п`ятнадцять тисяч двадцять сім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року в частині загального розміру заборгованості, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», змінити, збільшивши цей розмір з 16 481 гривень 19 копійок до 17 381 (сімнадцяти тисяч триста вісімдесяти однієї) гривні 13 (тринадцяти) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: