Справа №487/8703/21
Провадження №2/487/464/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Кузьменко В.В., за участю секретаря судових засідань Рафальської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка починаючи з 29.12.2000 року проживає, а з 06.02.2001 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Заселення в зазначену квартиру відбулось на підставі ордеру №887 серії 002636 від 29.12.2000 року, "Про затвердження спільних рішень адміністрації та профкому підприємств, організацій про надання квартир у 117- квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 (2 та 3 під`їзд), видачу ордерів і погодження із виділенням у власність". З зазначеного часу позивачка відкрито володіла та користувалась квартирою АДРЕСА_1 , фактично там мешкала, сплачувала комунальні платежі та здійснювала необхідні заходи для підтримання майна у належному стані.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду 22.09.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

17.04.2023 року до суду надійшов відзив від представника Миколаївської міської ради, відповідно до яких представник зазначає, що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем у справі. Крім того, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Тобто, набуття права власності за набувальною власністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Згідно рішення рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.12.2000 №908 лише зазначеним у п. 2 даного рішення юридичним і фізичним особам оформити правоустановлюючі документи на квартири у житловому будинку по АДРЕСА_2 у комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", але позивачка у даному переліку не значиться. Крім того,згідно п.1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.12.2000 року №908 будинок, в якому розташована спірна квартира побудовиний акціонерним товариством відкритого типу "Житлопромбуд-8" із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ та організацій згідно переліку. Спірна квартира виділялась позивачці у власність через АТ Евіс. У зв`язку з вищевикладеним цим позов не підлягає задоволенню.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в позові просить відмовити з підстав зазначених у позові.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 безперервно та відкрито володіє нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , більше 20 років.

Згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.12.2000 року №908, вирішено надати квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 19,8 кв. м. ОСОБА_1 на склад сім`ї із 1 особи, із виключенням із квартирного обліку.

Згідно відповіді КП "ММБТІ" №1536 від 06.12.2023 року станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не реєструвалось.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

За набувальною давністю право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 20 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко