ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/4461/21

провадження № 22-ц/4809/1041/23

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Кулінка Л.Д. від 14 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 08.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї 11 695,18 грн. За вчинення виконавчого напису з неї було стягнуто 1100 грн. Вказала, що виконавчий напис вона не отримувала, про її існування дізналася після того, як з її пенсійної картки почали відраховуватись кошти в рахунок погашення боргу. Після направлення письмового запиту приватному виконавцю, ним було направлено копії матеріалів виконавчого провадження, в тому числі і виконавчий напис. Вважає, виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, нотаріус не перевірив безспірності заборгованості по кредитному договору, не направлено їй письмової вимоги про наявність у неї кредитної заборгованості перед відповідачем та станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису - 08.04.2021 року перелік документів у Постанові № 1172 діяв у редакції, за якою стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів зазначеним Переліком не передбачено.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила визнати виконавчий напис № 4834 вчинений 08.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 11695,18 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1100,00 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що при вчиненні нотаріусом виконавчого напису відповідно до вимог постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 було перевірено подачу Банком на обґрунтування вимог повного пакету документів. Твердження позивачки про необхідність отримання письмової вимоги є надуманим та не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, ОСОБА_1 до суду не надано доказів наявності заперечень проти розміру кредитної заборгованості на час вчинення виконавчого напису або наявності в суді спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, що спростовує доводи позивача про небезспірність заборгованості боржника. Сам лише факт невизнання заборгованості не свідчить про її спірність, оскільки боржник може навмисно оскаржувати виконавчий напис з метою уникнення виконання зобов`язання за кредитним договором. Позивачка не довела порушення порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом, а суд помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. У постанові від 28.03.2018 року Велика Палата ВС зазначила, що позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати обраховувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 97950604, за умовами якого банк надає позичальнику кредитний ліміт, з відсотковою ставкою 4,58 % щомісячно (а.с.138).

Згідно виписки по рахунку, відкритого в Акціонерному товаристві «Банк Форвард», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 97950604 від 22.06.2012 року за період з 23.11.2018 року по 23.12.2018 року складає - 11695,18 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту в сумі 9356,14 грн. та заборгованість за процентами в сумі 2339,04 грн. (а.с.143).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною 08 квітня 2021 року вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 4834 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 97950604 від 22.06.2012 року укладеним з Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Банк Форвард», кредитної заборгованості в загальній сумі 11695,18 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 9356,14 грн., та заборгованості по процентам в сумі 2339,04 грн. Витрати за вчинення цього виконавчого напису становлять 1100,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 12795,18 грн. (а.с.136).

На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллою Вікторівною відкрито виконавче провадження № 65280247 (а.с.88-89).

В ході здійснення примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллою Вікторівною винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 26.04.2021 року (а.с.95-96), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.04.2021 року (а.с.98-99), постанову про арешт коштів від 26.04.2021 року (а.с.102-103), постанову про визначення розміру додатквоихвитрат виконавчого провадження від 18.05.2021 року (а.с.105-106) постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.05.2021 року (а.с.108-109).

За загальним правилом статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом законодавства є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Тож відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Верховним Судом неодноразово аналізувались положення підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та вказував про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма Порядку вчинення нотаріальних дій спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника.

Частиною 4 статті 263 ЦПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15 зазначила, що наведена норма Порядку вчинення нотаріальних дій спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом.

Аналогічні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17, від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17, від 19 березня 2021 року у справі № 750/3781/20.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У даному випадку з матеріалів справи вбачається, що за оспорюваним виконавчим написом позивач є боржником за кредитним договором № 97950604 від 22.06.2012, укладеним ним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард».

При цьому згідно додатку до заяви про вчинення виконавчого напису, адресованої приватному виконавцю Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., вбачається, що повідомлення боржника про вимогу кредитора відсутнє (а.с.137).

Тому висновки суду першої інстанції про те, що відповідач повинен повідомити боржника про наявність заборгованості та інформацію про намір вчинити виконавчий напис у разі невиконання ним даної вимоги є вірними.

На підставі вказаного апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що нотаріус не має обов`язку перевіряти безспірність вимог, а має натомість обов`язок встановити подачу належного пакету документів, а також те, що позивач не надав переконливих доказів, що сума боргу є спірною та відсутня безспірність відносин, з підстав, вказаних вище.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду в цій справі, апеляційні скарга не містить.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич