У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

представника заявника- ОСОБА_1

представника заінтересованої особи- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ /, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою і просить визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2, винесену старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Браташовою В.І. 11 грудня 2020 року.

Посилається на те, що 11 вересня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 41 262, 11 гр. та виданий виконавчий лист.

16 січня 2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Головного територіального управління юстиції у м.Києві Браташовою В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27 квітня 2023 року на адресу військової частини НОМЕР_1 від Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповідь на запит від 02 березня 2023 року надійшов супровідний лист з документами, серед яких містилася постанова про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 від 11 грудня 2020 року.

З оскаржуваної постанови вбачається, що провадження було закінчене в зв`язку зі смертю боржника.

Із зазначеною постановою не погоджується, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника, якщо виконання його обов`язків у виконавчому провадженні не допускає правонаступництво.

Вважає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 1282 ЦК України, державний виконавець на підставі п.1. ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», повинен був зупинити виконавче провадження, оскільки зазначені правовідносини між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_2 в частині відшкодування завданих збитків державі шляхом неналежного виконання покладених на останню обов`язків допускають правонаступництво.

Вважає, що державний виконавець, всупереч вимогам ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», не вжив всіх заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення по стягненню з боржника заборгованості перед заявником.

З огляду на це, просить задовольнити скаргу.

Ухвалою суду від 25 травня 2023 року було відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав.

Представники заінтересованої особи в судовому засіданні проти скарги заперечували, вважаючи дії державного виконавця та постанову такими, що відповідають вимогам закону.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 16 січня 2018 року старшим виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Браташовою В.І винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

З даної постанови вбачається, що 27 листопада 2017 року заявнику був виданий виконавчий лист №760/17860/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 заборгованості у розмірі 42 640, 11 гр.

Відповідно до актового запису про смерть № 225 від 14 квітня 2020 року боржник померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової В.І. від 11 грудня 2020 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, якщо виконання його обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем після отримання інформації про смерть боржника одразу було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, жодних виконавчих дій по встановленню правонаступників боржника не здійснювалось.

З точки зору цивільного законодавства процесуальне правонаступництво- це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування - є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Вказаний перелік підстав, за якими не допускається правонаступництво, є вичерпним.

Тобто, дані правовідносини, що виникли між заявником та боржником у виконавчому провадженні, в зв`язку із смертю боржника допускають правонаступництво.

За змістом ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пунктів 12-13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, - у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження.

Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

З цього вбачається, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.

Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

такому випадку приписи ст. 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями ст. 55 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником після закінчення виконавчого провадження може бути здійснена лише у випадку скасування постанови виконавця про закінчення відповідного виконавчого провадження.

З урахуванням наведених судом вище законодавчих приписів, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

Між тим, зі змісту оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, і з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не було вчинено дії щодо з`ясування того, чи допускають спірні правовідносини правонаступництво, наявність спадкоємців, і того, чи прийнято ними спадщину в установленому законом порядку, наявності спадкового майна та інші обставини, необхідні для вирішення питання щодо правонаступництва боржника.

З урахуванням цього, винесена виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, необґрунтованою та незаконною, відтак підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти скарги, представник заінтересованої особи в судовому засіданні зазначив, що з точки зору ст.15 Закону України « Про виконавче провадження» державний виконавець може звертатися до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження лише за клопотанням стягувача.

Стягувач з таким клопотанням до виконавця не звертався.

Між тим, судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 неодноразово зверталася до керівництва виконавчої служби з заявами про надання інформації про вчинення виконавчих дій та вжиття заходів до виконання рішення суду.

В цих зверненнях ставилося питання про зобов`язання посадових осіб здійснити необхідні та достатні дії щодо виконання рішення суду.

Суд вважає звернення такого змісту таким, що охоплюється змістом ст.15 Закону Україні « Про виконавче провадження», на яку посилався представник заінтересованої особи в судовому засіданні, яке давало підстави для звернення виконавця до суду з заявою про заміни сторони виконавчого провадження.

Крім того, такі звернення заявникфа мали місце неодноразово до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

В п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Враховуючи обставини, викладені вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість скарги та її задоволення в частині визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1216, 1218, 1219 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 10, 18, 55, 442, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ/ Браташової В.І. від 11 грудня 2022 року про закінчення виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 червня 2023 року.

Суддя Л. А. Шереметьєва