Справа № 504/3845/23
Номер провадження 2/504/2143/23
29.11.2023смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Вінської Н.В.,
секретаря Коцар А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Доброслав в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 заявив позов до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Вимоги позову мотивовано наступним. 2005 року між позивачем та ОСОБА_2 проживали разом у цивільному шлюбі. Від спільного життя них народилась донька- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач покинула сім`ю, коли дитині було 2,5 років. З 2009 року та по теперішній час позивач проживає разом з донькою за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому відповідач знаючи місце проживання доньки, жодного разу життям дочки не цікавилася, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дичини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Позивач ОСОБА_1 судове засідання не з`явився надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст.ст.128, 130 ЦПК України - через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Крім цього, на адресу останнього відомого місця проживання відповідача судова повістка надсилалася рекомендованим поштовим повідомленням. Про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явився не повідомивши суду причин своєї неявки.
Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується висновком про підтвердження місця проживання дитини №1-2023 виготовленого Службою у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області.
У відповідності до акту про непроживання складеного комісією у складі керуючого справами виконкому Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, спеціаліста відділу реєстрації та соціального захисту, інспектора з реєстрації місця проживання у присутності депутата селищної ради та сусідів - ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_2 дуже тривалий час.
Згідно до наданої директором Чорноморського ліцею Чорноморської селищної ради характеристики ОСОБА_3 навчається у Чорноморському ліцеї з першого класу. ОСОБА_3 зростає в неповній родині. Мати покинула сім`ю, коли ОСОБА_3 було 2,5 років. За весь час навчання дівчинки в школі мати жодного разу не цікавилася її шкільним життям. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки. Цікавиться її навчанням, дозвіллям та поведінкою в школі та поза школою. Завжди відвідує класні та загальношкільні збори.
Також суду надано Висновок Органу опіки та піклування Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У відповідності до наданого суду висновку служба у справах дітей Чорноморської селищної ради організувала візит за адресою проживання та реєстрації сім`ї: АДРЕСА_2 , з метою обстеження умов проживання неповнолітньої дитини. Згідно із актом обстеження умов проживання, складеного начальником Служби у справах дітей Чорноморської селищної ради Олегом Тіора, спеціалістом 1 категорії відділу реєстрації та соціального захисту Тетяною Танасійчук, депутатом округу №3 Чорноморської селищної ради Ігорем Мартинюком, за місцем проживання неповнолітньої дитини створено та підтримуються належні для виховання, розвитку, навчання та відпочинку умови. Неповнолітня дитина проживає в окремій кімнаті, має ліжко для відпочинку та сну, облаштоване місце для занять, необхідне навчальне приладдя, планшетний ПК, меблі для зберігання особистих речей, має сезонний одяг і взуття в достатній кількості. За вказаною адресою неповнолітня дитина проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , бабусею та дідусем. Неповнолітня навчається в Чорноморському ліцеї Чорноморської селищної ради в 10-Б класі, до якого її з 1 класу супроводжував батько або бабуся, вчителька за фахом. Питаннями навчання дитини (підготовка до навчання, відвідування батьківських зборів, контроль за успіхами у навчанні забезпечення необхідним навчальним приладдям, посібниками) опікується батько - ОСОБА_1 . Мати за час навчання дитини ніколи не цікавилась навчанням та успіхами доньки. Мати неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , з сім`єю не проживає з 2009 року. Зі слів членів сім`ї виїхала до російської федерації, де, можливо, перебуває по теперішній час. До доньки не навідується, не спілкується з нею та не підтримує зв`язок, в тому числі по телефону. За вказаною адресою не проживає тривалий час (акт про непроживання особи від 14.08.2023 р., акт обстеження житлово-побутових умов від 16.01.2012 р.). На даний час її місце перебування невідоме. Вихованням, матеріальним утриманням, забезпеченням повсякденних побутових потреб, медичним супроводом з 2-х років постійно здійснюється батьком дитини.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 141, 150, 155, 157, 164, 180 Сімейного кодексу України, Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (зі змінами), Орган опіки та піклування Чорноморської селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Частиною 1 статті 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2019 року у справі №739/1957/17-ц.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Постановою КЦС ВС від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст.164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Відповідач ОСОБА_2 не спілкується із донькою, не цікавиться її життям, тобто свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні доньки є недостатньою, що у свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України.
У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.
Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.
Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасує лише правовий зв`язок між ним та його донькою, підтвердить відсутність фактичного духовного зв`язку між матрію та дитиною.
За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Із врахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд знаходить підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.
Зважаючи на те, що матір не цікавиться життям доньки, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її діях вбачається винна поведінка відносно доньки, тому суд приходить до висновку, що вона свідомо відмовилась брати участь в житті своєї дитини. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.150,164,165,167,171, Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, ст.ст. 6-13, 19, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задоволити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав відносно до її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя : Вінська Н. В.