Справа № 331/8176/23
Провадження № 2-з/331/84/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі судового засідання Крамаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Москаленка Дениса Федоровича, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1148658 від 07.12.2023 року, було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 45500 доларів США та 142486,80 грн., що знаходяться у банківських установах на території України, на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжявід 18 грудня 2023 року вказану заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову було повернуто заявнику на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

22 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , повторно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій заявник просить суд накласти арешт на належні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 45500 доларів США та 142486,80 грн., що знаходяться (обліковуються) у банківських установах на території України, на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, крім рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 12 листопада 2021 року ОСОБА_1 було надано ОСОБА_3 позику грошові кошти у розмірі 33500 доларів США, які, згідно розписки від 12.11.2021 року, ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 12.11.2022 року. Окрім того, 21.02.2022 року ОСОБА_1 знову було надано ОСОБА_3 позику - грошові кошти у розмірі 12000 доларів США, які згідно розписки від 21.02.2022 року ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 12.11.2022 року. Тобто, загальна сума боргу становить 45500 доларів США. У зв`язку з чим, просить накласти арешт на належні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 45500 доларів США та 142486,80 грн., що знаходяться (обліковуються) у банківських установах на території України, на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, крім рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Зауважує, що накладення арешту забезпечить виконання судового рішення про стягнення грошової компенсації та не зашкодить охоронюваним інтересам відповідача.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову та оглянувши матеріали позовної заяви з додатками, суд дійшов висновку про не обґрунтованість заяви про забезпечення позову та необхідність відмови у задоволенні заяви з наступних підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За правилами статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Верховного Суду по справі № 755/1357/18 від 13.03.2019 року викладено позицію щодо вирішення судом питання про забезпечення позову з врахуванням інтересу не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Слід зазначити, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Виходячи із змісту заяви про забезпечення позову, на думку сторони заявника, у разі невжиття судом заходів забезпечення позову відповідач матиме змогу витратити чи іншим способом скористатися грошовими коштами або здійснити їх відчуження, що призведе до неможливості виконання рішення суду та відновлення прав та законних інтересів позивача у справі.

Разом з тим, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.11.2018 року (справа № 752/6255/18), що при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, жодних обґрунтованих доводів з підтвердженням їх відповідними доказами стороною не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях і не містить викладу обставин та доказів щодо наміру відповідача ОСОБА_3 скористатися грошовими коштами або здійснити їх відчуження.

Законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В той же час, суд звертає увагу на те, що у поданій заяві про забезпечення позову позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти, які належать відповідачу та які знаходяться на рахунках у банківських установах на території України.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову не зазначено, які саме рахунки знаходяться у банківських установах, на яких акумульовано грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 9.3 Глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Водночас, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу на праві власності, позивач не надав доказів, які б підтверджували відомості про рахунки, суми грошових коштів та відомості про їх розміщення у банківських установах.

Між тим, відсутність відомостей про рахунки відповідача та суми грошових коштів, які розміщені на даних рахунках, позбавляє суд можливості визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції ). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства ).

Отже, зважаючи на викладене вище, заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , не містить належного достатнього обґрунтування та не доводить того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за позовом у даній справі простягнення боргу за договором позики, також відсутні відомості про рахунки відповідача, суми грошових коштів та відомості про їх розміщення у банківських установах.Заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях, а ініційований позивачем вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

За вказаних обставин, заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Яцун