ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5186/23 Справа № 173/1449/22 Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С. М. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року у справі № 173/1449/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю (суддя першої інстанції Бурхан С.М.), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 17.02.2021 близько 05:33 год. на ст. Верхівцеве Кам?янського району Дніпропетровської області поїзд №83 сполученням Маріуполь-Київ під керуванням машиніста ОСОБА_2 скоїв наїзд на ОСОБА_3 , яка від отриманих травм померла.

17.02.2021 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 0000066 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ відділення поліції №3 Кам?янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.03.2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000066 від 18.03.2021 року, було закрито.

Позивач зазначає, що зазнала моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини - смертю матері, яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушенням звичного способу життя, пов`язаного зі смертю та похованням матері, втратою єдиного з батьків, оскільки батько позивачки помер ще в 2004 році. Внаслідок чого позивач нервувала та втратила душевний спокій. Все це викликало в неї негативні емоції, переживання та душевний біль, в зв`язку з чим їй заподіяна моральна шкода в розмірі 150000,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь 150000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 354 грн. 29 коп.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач - АТ «Українська залізниця» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що під час розслідування нещасного випадку встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 у зимню пору року у темний час доби, нехтуючи заходами безпеки, переходила через залізничну колію у невстановленому місці. Всі зусилля машиніста потяга, який помітив потерпілу на колії, по якій рухався поїзд, та застосував екстрене гальмування, не допомогли врятувати життя ОСОБА_3 , оскільки гальмівний шлях поїзда склав приблизно 50 метрів. Смерть ОСОБА_3 було заподіяно без умислу відповідача, а з необережності самої потерпілої, яка грубо порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, що є підставою для зменшення суми відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд визнав, що сам факт загибелі ОСОБА_3 при встановлених обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, як доньки, яка втратила мати. При цьому, суд не взяв до уваги доводи відповідача про те, що позивачка не проживала з матір`ю однією сім`єю, доказів погіршення стану здоров`я або будь-яких інших моральних страждань суду не було надано і судом не досліджено. Тому висновок суду, про те, що позивачу завдано моральних страждань, не грунтується на доказах.

Апелянт посилається на те, що АТ «Українська залізниця» є державною компанією та як стратегічне підприємство залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні, з 24.02.2022 року несе фінансові витрати та позбавлена можливості отримувати прибуток, внаслідок зменшення оплачуваних пасажирських і вантажних перевезень. Також, в умовах дії воєнного стану АТ «Українська залізниця» для збалансування доходів та витрат змушена була переходити до жорсткого регулювання всіх видів ресурсів, у тому числі витрат на персонал шляхом введення режиму простою працівників, обмеження таких виплат як матеріальна допомога, одноразові заохочення та інші компенсаційні виплати. Стягнення судом на користь позивача 50000,00 грн. моральної шкоди є несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат впливає певною мірою на виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар є невиправдано обтяжливим і може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року цивільну справу № 173/1449/22 витребувано з суду першої інстанції.

08 травня 2023 року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року було залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2023 року поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» строк на апеляційне оскарження рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано сторонам строк для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі апелянту, сторонам у справі було надіслано засобами поштового зв`язку. Копію ухвали про відкриття провадження апелянт отримав 25 травня 2023 року на свою електронну адресу, адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 отримав 02.06.2023 року, а ОСОБА_1 16.06.2023 року засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2023 року справу призначено до розгляду.

В судове засідання апеляційного суду 28 червня 2023 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи булла повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 79).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» Григоріву О.Ю., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2021 року приблизно о 05:33 год. на ст. Верхівцеве Кам?янського району Дніпропетровської області поїзд № 83 сполученням Маріуполь-Київ під керуванням машиніста ОСОБА_2 скоїв наїзд на ОСОБА_3 , яка від отриманих травм померла.

17.02.2021 року за фактом цієї події були внесені відомості до ЄРДР за № 0000066 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 36 від 18.02.2021 року смерть ОСОБА_3 настала на станції «Верхівцеве» Придніпровської залізниці ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть настала внаслідок нещасного випадку поза виробництвом внаслідок травмування залізничним потягом.

Відповідно до висновку експерта № 36-Е від 17.02.2021 року причиною смерті ОСОБА_3 є шок, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, сумісна відкрита тупа травма з множинними переломами кісток склепіння та основи черепу, кісток тулуба та кінцівок, травматична ампутація правої нижньої кінцівки. Пішохід травмований при зіткненні з поїздом або іншим залізничним транспортним засобом пересування.

Постановою слідчого СВ відділення поліції №3 Кам?янського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 18.03.2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000066 від 17.02.2021 року було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що між наїздом на ОСОБА_3 та смертю останньої наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою загиблої ОСОБА_3 .

Досудовим розслідування встановлено що потяг № 83 , внаслідок наїзду якого сталася смерть ОСОБА_3 належить АТ «Укрзалізниця». Машиніст вказаного потягу, ОСОБА_2 , перебував у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», а тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» про те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не доведені обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими; суд не взяв до уваги доводи відповідача про те, що позивачка не проживала з матір`ю однією сім`єю, доказів погіршення стану здоров`я або будь-яких інших страждань суду не було надано і судом не досліджено і тому висновок суду про те, що позивачці завдано моральних страждань не грунтується на доказах, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із частини 1 статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Різне місце проживання позивачки з матір`ю не впливає на глибину моральних страждань, яка зазнала позивачка у зв`язку зі смерттю своєї матері.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 частини 2 вказаної вище статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як вбачається із частини 2 статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не в повній мірі врахував обставини, за яких була смертельно травмована ОСОБА_3 , той факт, що смерть було заподіяно без умислу відповідача, а з необережності самої потерпілої, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції наведене врахував і зменшив суму стягнення моральної шкоди до 50000,00 грн.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 вказаної вище статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки потяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.04.2021 року у справі № 450/4163/18, провадження № 61-69св21.

Посилання в апеляційний скарзі на фінансовий стан підприємства є безпідставним, оскільки це не звільняє останнього від відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 29 червня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна