Провадження №: 2/336/902/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивачки адвоката Максимчука С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В:

6 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення сином сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

У заяві вказує, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на утриманні позивачки. У зв`язку з початком військової агресії проти держави Україна з боку Російської Федерації позивачка з дітьми в інтересах збереження їхньої безпеки та благополуччя була вимушена залишити територію України і в теперішній час знаходиться за її межами. Скориставшись відсутністю позивачки, відповідач без її згоди почав відчужувати спільне майно подружжя, що зумовило звернення позивачки до суду із позовом про поділ майна подружжя. Після подання до суду вказаного позову відповідач припинив надання будь-якої матеріальної допомоги позивачці, мотивуючи це тим, що отримувані позивачкою від нього кошти та витрачає на оплату послуг адвоката з отримання правничої допомоги в справі про поділ майна. Разом з тим відповідач, який має статус фізичної особи-приватного підприємця і відправляє підприємницьку діяльність фактично, має гідні доходи і в змозі не лише брати участь в утриманні дітей, а й надавати допомогу дружині, яка доглядає за малолітнім сином сторін. В розпорядженні відповідача перебувають дев`ять транспортних засобів, які він передає в оренду з метою отримання прибутку, відправляючи підприємницьку діяльність вказаного змісту та не реєструючи її як один з напрямків своєї господарської діяльності. Як вбачається з оголошення, розміщеного в Інтернет мережі, вартість орендної плати за один автомобіль складає 3800 грн. за тиждень. Отримуваний таким способом дохід відповідача обчислюється сумою 136 000 грн. на місяць та 1 641 600 грн. у рік. Окрім прибутків з цього виду підприємництва, відповідач отримує доходи від здійснення роздрібної торгівлі поза магазинами, роздрібної торгівлі формами поштового замовлення або через мережу Інтернет; роздрібної торгівлі іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; роздрібної торгівлі взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; ремонту взуття та шкіряних виробів; діяльності в якості посередника у торгівлі текстильними виробами, одягом, хутром, взуттям і шкіряними виробами, як випливає з інформації про зареєстровані види підприємницької діяльності ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця. Таким чином, сукупний дохід відповідача складає не менш ніж 2 000 000 грн. на рік, а вказане означає, що він має фінансову можливість надавати утримання матері своєї дитини, яка через необхідність здійснення догляду за двома малолітніми дітьми, один з яких не досяг віку і двох років, та через вимушене перебування за межами держави і пов`язану з цим неможливість працевлаштування позбавлена будь-яких джерел доходів.

На підставі викладеного позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання до досягнення малолітнім сином сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку в сумі 20000 щомісяця.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались.

19 січня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача, з якого випливає, ОСОБА_2 частково визнає позов з огляду на такі обставини.

Позивачка дійсно проживає за межами держави Україна разом з матір`ю відповідача ОСОБА_6 , яка власно і здійснює догляд за дітьми сторін, тоді як позивачка відвідує салони краси, брендові магазини, що позбавляє її часу на спілкування з дітьми та догляд за ними. При цьому позивачка від держави Німеччина на утримання дітей та власне утримання отримує допомогу, розмір якої становить більше 1000 євро на місяць, а також щомісяця одержує допомогу від відповідача. Відповідач, який не є безсторонньою особою по відношенню до проблем дітей та їх матері, набув в кредит для відповідачки мобільний телефон вартістю 37 199 грн., яку (вартість) у відповідності до договору кредитування сплачує самостійно. Транспортні засоби, про які йдеться мова в позові, відповідач зареєстрував за позивачкою, хоча і набував їх власним коштом. Під час подружнього життя у відповідача виникла заборгованість перед фінансовими установами 410 590 грн. 57 коп., яка за правилами сімейного законодавства є боргом подружжя, проте він самостійно сплачує її.

У зв`язку наведеними доводами відповідач в особі представника зазначає про часткове визнання позову в сумі 3000 грн., які він здатний щомісяця виплачувати ОСОБА_1 на її утримання до досягнення молодшим сином сторін трирічного віку.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки.

Представник відповідача, до суду не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність та часткове задоволення позову в межах вимог, що визнає відповідач.

Наведені обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи без участі представника відповідача.

Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2023 року, що набрало законної сили. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а. с. 2), які проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні (а. с. 17, 18). В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться справа за позовом позивачки до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей.

За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі, зокрема, шлюбу, як зазначено в частині 4 статті 3 СК України.

Як зазначено, сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням суду від 25.08.2023 року, яке набрало законної сили.

Главою 9 СК України внормовано права та обов`язки подружжя з утримання.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч. 1 ст. 75 України).

Розв`язуючи вказаний позов, суд враховує, що вказаний позов був поданий позивачкою під час існування шлюбу, а саме: 6 січня 2023 року, тобто за обставин, коли подружжя за законом вправі претендувати на отримання утримання від іншого подружжя, а таким, хто потребує матеріальної допомоги, в силу частини 4 ст. 75 СК України, є подружжя, чиї заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Наведене означає, що за умови доведеності передбачених частиною 4 ст. 75 СК України обставин, а саме: відсутність доходів, що забезпечували б позивачці прожитковий мінімум, встановлений законом, за умови існування шлюбу відповідач був би зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання.

Разом з тим позивач не висуває вимог про залучення відповідача до участі в її утриманні як подружжя, а вимоги позову спрямовує в русло правовідносин, що врегульовані статтею 84 СК України, яка передбачає право дружини на утримання у випадку проживання з нею дитини.

За змістом вказаної статті сімейного законодавства дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Особливість такого права дружини полягає у строковості дії, яка обмежена настанням певного віку дитини (у даному випадку, віку трьох років), що означає більшу фінансову вразливість жінки, яка проживає окремо від чоловіка, здійснюючи догляд за дитиною у віці, коли дитина в повній мірі залежить від батьків і її фізичне формування потребує максимальної уваги та зусиль, що є об`єктивною перешкодою для працевлаштування матері, оскільки дитина повинна знаходитися під безперервною опікою дорослих, якщо не матері, то іншої особи (осіб), чиє залучення потребує певних видатків.

Що стосується зазначеного позову, під опікою позивачки, окрім дворічного ОСОБА_7 , знаходиться донька сторін ОСОБА_8 , що досягла віку лише восьми років і сама потребує постійної материнської турботи.

Вказане право дружини простирається і за межі існування шлюбу, як свідчить зміст частини 5 статті 84 СК України (право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу).

Наведене означає, що після припинення шлюбу, що мало місце на підставі рішення суду 26 вересня 2023 року, право позивачки на власне утримання як матері дитини до досягнення сином сторін трирічного віку не припинилося.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, випливає із змісту частини 4 ст. 84 СК України.

Наведене означає, дружина, з якою проживає дитина до досягнення останньою трирічного віку, вправі претендувати на утримання від батька дитини незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, тобто передумовою для реалізації вказаного права не є наявність у дружини доходів та їх розмір. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У зв`язку з викладеним суд відкидає доводи відзиву про наявність у позивачки самостійного джерела доходів, гідного за розміром, яким, за твердженнями представника відповідача, є допомога, яку ОСОБА_1 отримує в державі Німеччина.

Хоча означені обставини і перебувають за межами доказування в цій справі, між тим суд враховує, що жодних фактичних даних на доведення факту отримання позивачкою грошової допомоги та її розмір відповідач не надав.

Між тим позивачка надала відомості про вартість видатків, які вона несе у зв`язку з проживанням в іншій країни, що свідчить на користь того, що організація її власної життєдіяльності та життєдіяльності дітей сторін пов`язана із значними витратами (а. с. 124).

Разом з тим обов`язковою підставою для присудження матері дитини до досягнення останньою трирічного віку аліментів є можливість у чоловіка надавати фінансову допомогу, тобто за наявності підстав для констатації права дружини на утримання при розв`язанні цього позову треба враховувати, чи може чоловік сплачувати аліменти на утримання дружини, тому предметом доказування в справі є доведення майнової спроможності відповідача брати участь в утриманні дружини, з якою проживає дитина.

Вирішуючи позов крізь призмі вказаної вимоги закону, суд приймає до уваги надані сторонами фактичні дані і доходить висновку, що відповідач в змозі надавати матері дитини допомогу, право на отримання якої встановлено наведеною статтею 84 СК України.

Суд доходить до означеного висновку, беручи до уваги, що відповідач має статус фізичної особи-підприємця, чий дохід за 2013-2921 року становив 6 580 750 грн., тобто цей дохід обчислювався сумою 822 593 грн. 75 коп. в рік (6 580 750 грн. : 8 років), і 68 549 грн. 47 коп. на місяць (а. с. 39).

Враховує суд і надану представниками відповідача інформацію про те, що дохід ОСОБА_2 за 2022 рік становив 43 000 грн. за інформацією Державної податкової служби (а. с. 150), проте бере до уваги такі обставини.

Як встановлено судом, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів, у відповідності до якого суд визнав недійсними договори купівлі-продажу дев`яти автомобілів, що набуті в період шлюбу сторін та були відчужені відповідачем без згоди позивачки (а. с. 96-112).

За змістом дослідженого судом оголошення, розміщеного відповідачем в мережі Інтернет на OLX платформі про передачу в оренду восьми автомобілів, він пропонує надати в оренду саме ті автомобілі, що набуті в період шлюбу та були предметом спору між сторонами, розв`язаного Дніпровським районним судом м. Києва, з визначенням вартості такої оренди у 3800 грн. на тиждень за кожний транспортний засіб.

З урахуванням викладеного суд доходить беззаперечного висновку про те, що відповідач має майнову можливість надавати фінансову підтримку позивачці на період її догляду за дитиною до досягнення сином сторін трирічного віку.

Крім наведених міркувань суд приймає до уваги і заяву відповідача в особі представників про часткове визнання позову, у відповідності до якої він готовий сплачувати аліменти на утримання матері дитини в сумі 3000 на місяць, що свідчить на користь здатності особи брати фінансову участь в утримання дружини у відповідності до вимог статті 84 СК України.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з положень статті 80 СК України, згідно із якою аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Як слідує із змісту частини 2 статті 80 СК України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи зазначені положення закону, суд бере до уваги, що позивачка, яка не має повнолітніх дочки, сина, не може отримувати доходи із вказаного джерела, а також те, що відповідачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 утримання від батьків або наявності інших джерел доходів.

Проте, як вже зазначено, суд враховує, що позивачка несе певні видатки зі сплати орендної плати за житло в іншій державі та комунальні послуги, а також є непрацевлаштованою особою.

З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. 80 СК України вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 6000 грн. щомісяця на утримання дружини до досягнення дитиною, що проживає разом з нею, трирічного віку, які (аліменти), на переконання суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі матері дитини в утриманні.

У відповідності до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду з дня подання позовної заяви, тому вимоги позову про початок стягнення аліментів з дня звернення до суду є такими, що ґрунтуються на законі.

Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 77-80, 84 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Аягуз Семипалатинської області, непрацевлаштованого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на її утримання в сумі 6000 грн. щомісячно, починаючи з 6 січня 2023 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку.

Решту вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в сумі у сумі 1073 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складено 25 грудня.

Суддя О.В. Щаслива