Провадження № 2/554/1048/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2023 м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого - судді Бугрія В.М., за участю секретаря Безверхої Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м. Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Позивач в своєму позові посилається на те, що 07.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 45000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У зв`язку з порушенням умов договору станом на 01.02.2022 року за нею рахується заборгованість на загальну суму 55275,51 грн., яка складається з: 48856,87 грн.- загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 6418,64 грн. - заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 55 275,51 грн. та судові витрати у розмірі 2481,00 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01.11.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

14 лютого 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому відповідач просила поновити пропущений строк на подання відзиву на позовну заяву та зазначено, що з вимогами позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» відповідач погодитися не може та вважає їх такими, що не підтверджені жодними документальними та нормативними доказами, а також вважає, що надані позивачем докази не є належними, допустимими та достатніми, виходячи з наступних підстав.

Дійсно, 07.11.2019 між ОСОБА_1 , та АТ «Універсал Банк» було складено анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. На підтвердження укладення між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» договору про надання банківських послуг, яким, зокрема, мали б визначатись умови випуску та надання платіжної картки Monobank та умови кредитування, а також на підтвердження суми заборгованості за кредитом позивач надав суду наступні документи (докази): копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 07.11.2019 р.; витяг з умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank; витяг з тарифів за карткою Monobank від 27.11.2021; паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank; таблицю обчислення загальної вартості кредиту; розрахунок заборгованості.

Разом з тим, підписана ОСОБА_1 особисто 07.11.2019 р. анкета-заява не містить жодної з визначених ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент підписання анкети-заяви) умов, які є істотними умовами договору про споживчий кредит та досягнення сторонами згоди в належній формі щодо яких в розумінні ч.1 ст.638 ЦК є безумовною та обов`язковою передумовою укладення такого договору.

У п.2 підписаної відповідачем 07.11.2019 р. анкети-заяви зазначено, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Позивач також вказує на те, що відповідач ознайомилася та отримала примірники зазначених документів у мобільному додатку шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи.

Проте, такі твердження позивача не відповідають дійсності та не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами. Із вказаними позивачем умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту на момент підписання ОСОБА_1 зазначеної анкети-заяви вона ознайомлена не була, їх примірники від позивача не отримувала, згоду (акцепт) на застосування зазначених в них умов у встановленому законом порядку не надавала.

В анкеті-заяві від 07.11.2019 р. (п.6) також зазначено про те, що наведений зразок власноручного підпису відповідача або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) є обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ОСОБА_1 в банку. Відповідач засвідчує генерацію її ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій згідно з договором. Також електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися відповідачем та/або банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису.

Матеріали даної справи не містять серед наданих позивачем документів докази (письмові та/або електронні документи), які б свідчили про безумовну згоду (акцепт) ОСОБА_1 на укладення договору про надання банківських послуг саме на тих умовах, про які зазначає позивач у своїй позовній заяві, у встановленій законом (ст.ст. 1055, 207 ЦК України) письмовій формі.

З наданими позивачем умовами обслуговування рахунків фізичної особи, тарифами за чорною карткою Monobank від 27.11.2021, паспортом споживчого кредиту чорної картки monobank, таблицею обчислення загальної вартості кредиту, які у своїй сукупності мали складати договір про надання банківських послуг, ОСОБА_1 мала можливість ознайомитися (в частині наданих позивачем витягів із зазначених документів) тільки після ознайомлення з копією позовної заяви з додатками, яку отримала 10.01.2023 року.

При цьому, надані суду копії зазначених документів не містять доказів вчинення ОСОБА_1 особистого підпису на них або накладення електронного/електронного цифрового підпису, як про це вказано у підписаній нею 07.11.2019 р. анкеті-заяві та що могло б бути підтвердженням факту ознайомлення ОСОБА_1 саме з зазначеними документами в наданій суду редакції та надання нею безумовної згоди (акцепту) на прийняття зазначених у них умов. До того ж, в анкеті-заяві від 07.11.2019 р. йдеться про умови і правила надання банківських послуг, проте позивачем надано суду витяг з умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, на які він посилається у своїй позовній заяві. Надана редакція умов і правил обслуговування затверджена протоколом правління №46 від 24.11.2021 року. Також, йдеться про тарифи, проте позивачем надано суду тарифи чорної картки monobank від 27.11.2021 року. Також, жоден з доданих позивачем до позовної заяви документів не містить чітко визначеної суми фактично встановленого ОСОБА_1 банком ліміту кредитування, на яку позивач посилається у своїй позовній заяві, з доказами її безумовного погодження саме такого ліміту кредитування у визначеній законом письмовій формі. Надані позивачем правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В матеріалах даної справи відсутні докази підписання ОСОБА_1 умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, тарифів за чорною карткою Monobank, паспорта споживчого кредиту чорної картки monobank, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, тому позивачем не підтверджено той факт, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про такі умови на час підписання анкети-заяви. Отже, дані умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, тарифи за чорною карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank, таблицю обчислення загальної вартості кредиту не можна з достовірністю розцінювати як частину договору про надання банківських послуг, який укладений шляхом підписання анкети-заяви. Більше того, надана позивачем копія анкети-заяви від 07.11.2019 р. до договору про надання банківських послуг не містить, навіть, відомостей про суму ліміту кредитування, встановленого позивачем відповідно до договору, а також обумовлених у позовній заяві умов кредитування: розмір та порядок нарахування відсотків, відповідальність за порушення умов договору тощо, що відповідно до закону є істотними умовами такого договору, та не підтверджує надання мені будь-яких кредитних коштів, а тому, не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією (офертою) укласти договір в розумінні Цивільного кодексу України і обов`язковим елементом процедури укладення такого договору є визначення та прийняття (акцепт) істотних умов такого договору. Відсутність визначення та прийняття таких умов підтверджується наявними в матеріалах справи документами, що свідчить про відсутність відповідного договору між відповідачем, ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк».

У разі наявності у позивача підписаних відповідачем, в тому числі шляхом накладення електронного/електронного цифрового підпису, умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, тарифів за чорною карткою Monobank, паспорта споживчого кредиту чорної картки monobank, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, які за твердженням позивача в сукупності складають договір про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», позивач мав можливість і в силу закону був зобов`язаний надати суду належним чином засвідчені копії зазначених документів обов`язково з доказами наявності на них мого особистого підпису або накладення на них мого електронного/електронного цифрового підпису. Натомість, ОСОБА_1 не підписувала жодного документу, який би чітко встановлював суму ліміту кредитування, обумовлював порядок та умови надання кредиту, нарахування та сплати платежів за кредитом, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували суму встановленого Банком та використаного відповідачем кредитного ліміту. Відповідно, перевірити достовірність зазначеного позивачем розміру нарахованої суми боргу за наявними в матеріалах даної справи документами не є можливим, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.

Відповідно, умови і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, тарифи за чорною карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank, таблиця обчислення загальної вартості кредиту без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови, та які не містять підпису позичальника, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, та не можуть вважатися належним та допустимим доказом.

Таким чином, наявні всі підстави вважати, що договір про надання банківських послуг, на який посилається позивач у своїй позовній заяві, за наведених вище обставин є не укладеним (нікчемним), тобто таким, за яким у сторін не виникло жодних прав та обов`язків.

Разом з тим, до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Такими доказами мають бути виключно оформлені відповідно до вимог інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004 р. №22 платіжні доручення та/або банківські меморіальні ордери на дебетування карткового банківського рахунку на суму встановленого кредитного ліміту. Жодного з наведених вище документів позивач не надав. До позовної заяви додано лише складений представником позивача розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.11.2019 року, нарахованими відсотками, комісіями та штрафними санкціями, на якому, навіть, відсутні ім`я (прізвище, ініціали), службовий статус та повноваження особи, яка склала та підписала зазначений розрахунок, що не дає можливості встановити, чи є така особа уповноваженим представником позивача.

Проте, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу виникнення заборгованості та підстав нарахування тієї чи іншої суми відсотків, комісій та пені. Належними та допустимими доказами в даному випадку можуть бути виключно виписки з регістрів бухгалтерського обліку, складені відповідно до вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 04.07.2018 №75. Тобто, такими доказами мають бути виписки про рух коштів на банківських рахунках відповідача, призначених для обліку відповідної заборгованості за кредитом, та виписки про рух коштів на банківських рахунках відповідача, призначених для обліку нарахованих відсотків, комісій тощо. Жодного з наведених документів на підтвердження існування наявної заборгованості відповідача позивач не надав. Таким чином, наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам, встановленим для документів, які повинні підтверджувати підстави виникнення та формування кредитної заборгованості. Зазначений розрахунок не містить хронології виникнення сформованого банком боргу, підстави виникнення (зміст банківської операції) такого боргу, підстави нарахування відсотків, комісії та пені. З наданого розрахунку не зрозуміло, яка саме процентна ставка застосована позивачем і на яку саме суму заборгованості вона нарахована. З огляду на вищенаведене, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним, допустимим та достатнім доказом наявності договірних зобов`язань між ОСОБА_1 та позивачем, а також існування заборгованості, оскільки позивачем належним чином не доведено існування між сторонами договірних відносин з приводу кредитування.

В позовній заяві позивач, зокрема, зазначив, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 45 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунок заборгованості за договором №б/н від 07.11.2019 року, вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 48 856, 87 грн., заборгованість за пенею та відсотками становить - 0,0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 6418, 64 грн.

Оскільки, згідно посилання позивача у позовній заяві зазначено, що відповідач отримав кредит у розмірі 45 000,0 грн., при цьому у позовній заяві відсутні будь які докази про нарахування заборгованості за пенею та комісією не зрозуміло складові нарахування заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48 856,87 грн. (на підставі чого збільшилась нарахована сума).

Таким чином, надані позивачем докази не дозволяють безсумнівно встановити, який кредитний ліміт було вирішено надати відповідачу, оскільки тільки в позовній заяві вказано про розмір кредиту в 45000 грн., в анкеті-заяві взагалі не визначено кредитний ліміт, при цьому, в розрахунку заборгованості тіло кредиту зазначено 48 856, 87 грн.

Отже, наданими суду доказами позивач не лише не довів існування між ним та відповідачем договірних відносин, у тому числі кредитних, але також не довів наявність факту фактичного отримання та використання ОСОБА_1 кредитних коштів, що в силу закону є обов`язковою передумовою виникнення кредитного зобов`язання.

20 лютого 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив АТ «Універсал Банк», в обгрутуванні якого зазначали, що боржник не звертався до банку з непогодженням про зміни умов і правил надання банківських послуг, тарифів, таблиці обчислення вартості кредиту та паспорта споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та продовжував користуватись карткою, а отже з ними погодився.

Відповідно до п. 4.2.19. розділу 4 умов і правил: на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, ознайомлюватися із чинною редакцією умов надання кредиту, які діяли станом на 07.11.2019, а також засвідчив, що він повідомлений банком у встановлений законом строк про всі умови, повідомлення про які е необхідним відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене, у випадку коли особа не дає згоди з умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку "Monobank" шляхом накладення електронного підпису, тоді застосунок "Monobank" не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку "Monobank". Проведення будь-яких операцій без такого підтвердження не є можливим. Тобто лише шляхом попереднього погодження з умовами і правилами надання банківських послуг можливий вхід у головне меню застосунку "Monobank" та подальше проведення банківських операцій і у тому числі отримання кредиту.

Без погодження у мобільному застосунку "monobank" з умовами і правилами надання банківських послуг не є можливий вхід у головне меню за стосунку "Monobank" жодна особа не може перейти далі у головне меню застосунку.

Використання кредитних коштів підтверджується випискою, отже боржник намагається приховати фактичні обставини справи, що погодився з умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку "monobank" , бо інакше він не мав би взагалі технічної можливості користуватися додатком "monobank" жодним чином. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 07 листопада 2019 року, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

01 березня 2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. позивач визначає суму заборгованості за кредитом в розмірі 55 275,51 грн. Проте, з наданих позивачем розрахунку заборгованості (додаток до позовної заяви) та виписки про рух коштів по картці від 16.02.2023 р. (додаток до відповіді на відзив) вбачається, що за період з 07.11.2019 р. по 01.02.2022 р. позивач безпідставно нарахував та автоматично (одноособово) зарахував на свою користь за рахунок списання коштів з карткового рахунку відсотки за кредитом, комісію та пеню на загальну суму 15 278, 67 грн. (а саме: відсотки за листопад 2020 р. 1 991,85 грн., відсотки за грудень 2020 р. 1 323,08 грн., відсотки за січень 2021 р. 1 368,34 грн., відсотки за лютий 2021 р. 1 275,12 грн., відсотки за березень 2021 р. 1 452,04 грн., відсотки за квітень 2021 р. 1 449,60 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання 1543,49 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання 1541,10 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання 1641,14 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання 1692,91 грн.), оскільки розмір та порядок нарахування зазначеної вище суми відсотків не було узгоджено сторонами у встановленій законом письмовій (електронній) формі.

Відповідно до плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постанова правління НБУ від 11.09.2017 р. №89, балансовий рахунок 2620 (банком ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_2 ) призначений для обліку коштів на вимогу фізичних осіб та за характером здійснюваних за ним операцій є активно-пасивним. Відповідно до додатку 1 призначення та ознаки рахунків бухгалтерського обліку банків України до інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постанова правління НБУ від 11.09.2017 р. №89, призначення рахунку 2620 облік вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточні рахунки фізичних осіб та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт. За дебетом рахунку проводяться суми перерахувань, виплат за розпорядженням власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків; суми коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України; надані кредити овердрафт. За кредитом рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків; суми залишків кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки з обліку відповідних кредитів. Таким чином, додатній (пасивний) залишок на рахунку 2620 формується за рахунок надходжень особистих коштів власника рахунку та належних йому коштів, що надходять на рахунок, а також за рахунок перерахувань коштів з інших банківських рахунків, у тому числі з рахунків для обліку кредитів овердрафт. Від`ємний (активний) залишок на рахунку 2620 формується за рахунок списання коштів власника рахунку на здійснення ним власних витрат, а також надані кредити овердрафт. Відповідно до додатку 1 призначення та ознаки рахунків бухгалтерського обліку банків України до інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постанова правління НБУ від 11.09.2017 р. №89, облік встановлених та використаних клієнтами лімітів за кредитами овердрафт здійснюється банками за позабалансовим рахунком 9129. Призначення рахунку облік зобов`язань з кредитування, що надані клієнтам. За дебетом рахунку проводяться суми виданих зобов`язань. За кредитом рахунку проводяться суми виконаних зобов`язань; суми невикористаних зобов`язань після закінчення строку дії кредитного договору. Відповідно до доданої позивачем до відповіді на відзив виписки про рух коштів по картці від 16.02.12023 р. залишок коштів на рахунку НОМЕР_2 на початок періоду (07.11.2019 р.) становив 20 000,00 грн. (за кредитом рахунку), а на кінець періоду (01.02.2022 р.) -11 475,51 грн. (за дебетом рахунку). Інформації про перерахування суми залишків кредитів овердрафт на рахунки з обліку відповідних кредитів позивач не надав. Оскільки суми встановлених лімітів за кредитами овердрафт обліковуються банком за дебетом рахунку 2620, можна зробити висновок, що станом на 07.11.2019 р. кредитовий (додатній) залишок коштів на рахунку НОМЕР_2 сформований за рахунок коштів власника такого рахунку. Також позивач не надав виписки з відповідного позабалансового рахунку, яка б підтверджувала встановлення та використання ОСОБА_1 відповідного кредитного ліміту. Додана позивачем до відповіді на відзив довідка від 16.02.2023 р. про розмір встановленого ліміту не може бути належним та допустимим доказом встановлення позивачем та використання ОСОБА_1 такого ліміту. Це в черговий раз підтверджує факт того, що ОСОБА_1 не була обізнана про встановлення позивачем кредитного ліміту на її картковий рахунок та не узгоджувала у встановленому чинним законодавством порядку розмір такого ліміту. Вважає, що додані позивачем до відповіді на відзив виписка про рух коштів по картці від 16.02.2023 р., довідка про наявність рахунку від 16.02.2023 р., копія роздрукованого скрин-шоту з мобільного застосунку Monobank, Довідка від 16.02.2023 р. про розмір встановленого ліміту не можуть розглядатися судом в якості доказів, оскільки позивач не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього. Отже, виходячи з вищенаведеного, волевиявлення учасника правочину має бути виражене у встановленій для того законом формі. Тому, недодержання встановленої законом форми, у якій має бути виражене вільне волевиявлення учасника правочину, що цілком відповідає його внутрішній волі, є безумовним свідченням того, що такий правочин є не чинним. Вважає, що вона не має кредитної заборгованості перед АТ «Універсал Банк», оскільки між ними не було укладено кредитний договір у формі, належність якої відповідала б встановленим чинним законодавством вимогам, і позивач також не довів наявність обставин, що свідчили б про виникнення та існування зазначеної ним у позовній заяві кредитної заборгованості. Тому, вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості в сумі 55 275, 51 грн. є безпідставними, необґрунтовані і не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню. Тому прохає: не приймати до розгляду докази, не подані позивачем у встановлений законом або судом строк. Відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» в повному обсязі.

Також, відповідач зазначає про те, що не отримувала від АТ «Універсал Банк» кошти за кредитним договором, які банк просить стягнути з неї, та не користувалася ними, а ці кошти були зняті з кредитного рахунку (відкритого банком на її ім`я) без її згоди внаслідок шахрайства.

Так, 13.10.2020, близько 13:45 год., вона зайшла у мобільний додаток «monobank» і побачила інформацію, що 13.10.2020 року з картки на її ім`я АТ «Універсал Банк» з рахунку НОМЕР_3 невідомі особи перевели на невідомі їй рахунки чотирма транзакціями по 10 000 грн. кожна. Після отримання цієї інформації вона одразу зателефонував на гарячу лінію відповідача і повідомила про зняття коштів з кредитної картки невідомими особами без її згоди на це.

Про вказане кримінальне правопорушення вона 13.10.2020 року повідомила Полтавське районне управління поліції ГУНП в Полтавській області.

14.10.2020 реєстратором підрозділом дізнання зазначеного відділу поліції відомості, викладені в її повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, були внесені до ЄРДР за № 0000568 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.185 КК України, яка в подальшому була змінена на ч.1 ст.190 КК України та вона визнана потерпілою.

В свою чергу, після звернення до поліції, відповідач направила до банку повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та копію витягу з ЄРДР, яке отримано банком 21.12.2020 року (штрих-код відправлення 942). Однак, позивач вищезазначене проігнорував і звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит, зокрема, зазначаються: тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом; інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

Підписана ОСОБА_1 07.11.2019 року анкета-заява не містить жодної з визначених ч. 1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент підписання анкети-заяви від 26.03.2018) умов, які є істотними умовами договору про споживчий кредит та досягнення сторонами згодив належній формі щодо яких в розумінні ч.1 ст.638 ЦК України є безумовною та обов`язковою передумовою укладення такого договору.

В п.2 підписаної 07.11.2019 анкеті-заяві зазначено, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Позивач також вказує на те, що ОСОБА_1 ознайомилася та отримав примірники зазначених документів у мобільному додатку шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи.

Твердження позивача не відповідають дійсності та не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами. Із вказаними позивачем умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту на момент підписання ОСОБА_1 зазначеної анкети-заяви вона ознайомлена не була, їх примірники від позивача не отримувала, згоду (акцепт) на застосування зазначених в них умов у встановленому законом порядку не надавала.

Відповідно до п.6 анкети-заяви від 07.11.2019 зазначено про те, що наведений зразок власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) є обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ОСОБА_1 в банку. Також електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися та/або банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків; письмових, речових, електронних доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів; висновків експертів; показань свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ст.100 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Матеріали справи не містять серед наданих позивачем документів докази (письмові та/або електронні документи), які б свідчили про безумовну згоду (акцепт) на укладення договору про надання банківських послуг саме на тих умовах, про які зазначає позивач у своїй позовній заяві, у встановленій законом (ст.ст. 1055, 207 ЦК України) письмовій формі.

Надані суду копії умов обслуговування рахунків фізичної особи, тарифи за карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту «картка monobank», таблиця обчислення реальної вартості кредиту, які у своїй сукупності мали складати договір про надання банківських послуг не містять доказів вчинення особистого підпису на них або накладення електронного/електронного цифрового підпису, як про це вказано у підписаній ОСОБА_1 07.11.2019 анкеті-заяві та що могло б бути підтвердженням факту ознайомлення саме з зазначеними документами в наданій суду редакції та надання безумовної згоди (акцепту) на прийняття зазначених у них умов.

В анкеті-заяві від 07.11.2019 йдеться про умови і правила надання банківських послуг, проте позивачем надано суду витяг з умов обслуговування рахунків фізичної особи, на які він посилається у своїй позовній заяві.

Також, жоден з доданих позивачем до позовної заяви документів не містить чітко визначеної суми фактично встановленого відповідачу банком ліміту кредитування, на яку позивач посилається у своїй позовній заяві, з доказами безумовного погодження саме такого ліміту кредитування у визначеній законом письмовій формі.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, в якій зроблено відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24.09.2014 у справі №6-144цс14, зробила висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. В даному випадку таким підприємцем є АТ «Універсал Банк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору.

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Такими доказами мають бути виключно оформлені відповідно до вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22 платіжні доручення та/або банківські меморіальні ордери на дебетування карткового банківського рахунку на суму встановленого кредитного ліміту.

Належними та допустимими доказами в даному випадку можуть бути виключно виписки з регістрів бухгалтерського обліку, складені відповідно до вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Пправління НБУ від04.07.2018 №75. Тобто, такими доказами мають бути виписки про рух коштів на банківських рахунках відповідача, призначених для обліку відповідної заборгованості за кредитом, та виписки про рух коштів на банківських рахунках відповідача, призначених для обліку нарахованих відсотків, комісій тощо. Жодного з наведених документів на підтвердження існування наявної заборгованості відповідача позивач не надав.

Відповідно до п.51 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 04.07.2018 №75, первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Відповідно до п.61 зазначеного Положення особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

У ч.ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В п.19 Резолюції №39/248 Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09.04.1985 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ від 22.11.1996 №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.208 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Це є встановлені законом вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Виходячи з цього, волевиявлення учасника правочину має бути виражене у встановленій для того законом формі. Тому, недодержання встановленої законом форми, у якій має бути виражене вільне волевиявлення учасника правочину, що цілком відповідає його внутрішній волі, є безумовним свідченням того, що такий правочин є не чинним. В даному випадку нікчемним.

Проаналізувавши вищенаведені обставини у своїй сукупності суд дійшов висновку, що відповідач в дійсності не отримувала від позивача кредитні кошти.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не надав суду достовірних та достатніх доказів того, що саме відповідач отримала спірні кредитні кошти, в результаті яких утворилася заборгованість, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду і через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк» , м. Київ, вул. Автозаводська будинок 54/19.

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя В.М.Бугрій