СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/107/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., ознайомившись із матеріалами скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з належного ОСОБА_1 майна, який був накладений постановою № 833/4 від 11.02.2003р. у межах виконавчого провадження; визнати неправомірною бездіяльність зобов`язати скасувати заходи примусового виконання та зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна ОСОБА_1 , вжиті у межах виконавчого провадження.

В обгрунтування посилався на те, що 11.02.2003р. відділом ДВС у Ленінградському районі м. Києва була винесена постанова № 833/4 про арешт всього майна належного ОСОБА_1 . Вказує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Розглянувши матеріали заяви, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Як вбачається із матеріалів скарги ОСОБА_1 посилається на ст. 447 ЦПК України, що регулюється розділом VII ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень.

Відповідно до чт. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

В той же час, із матеріалів скарги вбачається, що арешт на майно накладено постановою 833/4, 28.02.2003р. Відділом ДВС у Ленінградському районі.

Крім того, заявник не вказує при виконанні якого судового рішення було накладено арешт.

Відповідно до п.1.ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновк, що у оскільки арешт накладено на нерухоме майно заявника постановою 833/4, 28.02.2003р. Відділом ДВС у Ленінградському районі, ОСОБА_1 повинен звернутися до суду з позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 186, 258-261, 293, 315 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко