Справа № 158/1637/23
Провадження № 2/364/134/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 , Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в смт Володарка, цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку не зазначено),

представниця позивача Шикун Олена Євгенівна ( адвокат, свідоцтво серії ВА № 1378, діє на підставі ордера серії АС № 1060685, адреса: бульвар Дружби Народів, 2, м. Луцьк, а/с 4, 43017, № тел.: НОМЕР_2 )

до

ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку не зазначені);

ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 , засоби зв`язку не зазначено),

представниця відповідачки Павлецька Марина Анатоліївна ( адвокатка, свідоцтво серії ЧН № 000721 від 07.06.2019, адреса: АДРЕСА_4 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_5 ),

про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

12.06.2023 за підсудністю до Володарського районного суду Київської області від Ківерцівського районного суду Волинської області надійшов зазначений позов.

14.06.2023 позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків.

26.06.2023 на усунення недоліків позивач надав оригінал квитанції про сплату судового збору. Копії судових рішень наданих позивачем належним чином не завірені, тому суддя з метою економії процесуального часу та відповідно до частини третьої статті 6 Закону України « Про доступ до судових рішень», яка зазначає, що при здійсненні судочинства суд може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до реєстру судових рішень самостійно отримала з ЄДРСР: рішення Ківерцівського районного суду Волинської області № 158/2682/18 від 10.12.2018; рішення Володарського районного суду Київської області № 364/760/19 від 16.09.2019; рішення Володарського районного суду Київської області № 364/717/22 від 24.02.2023.

Представниця позивача у позовній заяві зазначає, що за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1100,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Одночасно за рішенням Володарського районного суду Київської області від 16.09.2019 з позивача на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), починаючи з 08.07.2019 до досягнення дитиною повноліття.

Також з позивача за рішенням Володарського районного суду Київської області від 24.02.2023 стягується пеня за прострочення зі сплати аліментів.

В даний час ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 та має на своєму утриманні двох спільних неповнолітніх дітей : ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та дочку дружини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько якої помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Представниця позивача вказує, що у позивача змінився сімейний стан: він одружився та має на своєму утриманні троє дітей; погіршилося матеріальне становище; в даний час він перебуває в лавах ЗСУ, тобто є військовослужбовцем та неодноразово купував необхідну амуніцію за власний кошт. Окрім того його сім`я ( дружина та троє дітей) проживають на орендованій квартирі. Дружина не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів та звільнення позивача від виплати заборгованості по аліментам.

Представниця позивача, посилаючись на викладені обставини та на ст. ст. 7, 18, 179, 180, 182-184, 186, 192, 273 СК України, ст. ст. 4, 19, 23, 28, 175, 184, 273, 276 ЦПК України, просить суд:

-проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін;

-зменшити розмір аліментів призначених за рішенням Володарського районного суду Київської області від 16.09.2019 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та визначити в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття;

-повністю звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів нарахованих відповідно до ВП № 59068548 від 10.05.2019, ВП №60559458 від 11.11.2019, ВП № 71550148 від 17.04.2023.

29.06.2023 суд відкрив провадження у справі. Визначив, що розгляд справи повинен проводиться в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 31.07.2023 о 10:00.

13.07.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_3 , яка просить суд відмовити у позові в повному обсязі ( а.с.113-123). На спростування позовних вимог зазначає, що фактично на даний час позивач має на своєму утриманні лише двоє дітей, однак вчасно аліменти не сплачує в результаті чого і виникла заборгованість з їх виплати. Вказує, що навпаки в порівняні з 2019 роком у 2022 році матеріальне положення позивача значно покращилося.

24.07.2023 на адресу суду від відповідачки ОСОБА_3 надійшло клопотання про витребування документів, зокрема: від Пенсійного фонду України витребувати інформацію чи отримує ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пенсію по втраті годувальника ОСОБА_12 та в якому розмірі; витребувати у Рожищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витяг про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.124-134).

31.07.2023 представниця позивача надіслала до суду відповідь на відзив, просила суд відхилити доводи викладені у відзиві , вказує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини позивача, оскільки він не знав про те що з нього стягуються аліменти та про відкриття виконавчого провадження. Одночасно вказує, що у позові помилково вказано про перебування на утриманні позивача 5 дітей, і дійсно одна донька померла у 2021 році, але після її смерті дружина звільнилася з роботи та перебуває на утриманні позивача, про що надала копію трудової книжки дружини ОСОБА_8 після одруження ОСОБА_8 ( а.с.143-155).

В підготовчому судовому засіданні, 19.09.2023, суд ухвалив судовий розгляд справи та всі послідуючі судові засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» за участю представниці позивача -- Шикун Олени Євгенівни . Задовольнив клопотання представниці відповідачки ОСОБА_3 Павлецької Марини Анатоліївни про витребування від Пенсійного фонду України інформацію відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про отримання нею пенсії по втраті годувальника та про її розмір.

За результатами проведення судового засідання суд закрив підготовче судове провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.10.2023 о 11:00 .

05.10.2023 судовий розгляд справи не відбувся через відсутність електроживлення приміщення Володарського районного суду Київської області та був відкладений на 13.11.2023 о 11:30.

13.11.2023 суд поновив представниці відповідачки Павлецькій Марині Анатоліївні процесуальний строк для подання клопотання про витребування доказів у справі та витребував від департаменту соціальної та ветеранської політики Волинської ОДА інформацію, щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про отримання пенсії по втраті годувальника ОСОБА_12 та в якому розмірі. Від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області інформацію, щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про отримання пенсії по втраті годувальника ОСОБА_12 та в якому розмірі. Розгляд справи відкладено на 30.11.2023 на 12:00.

30.11.2023 судовий розгляд справи не відбувся, оскільки не надійшли відповіді на запити суду. Судове засідання відкладено на 18.12.2023.

18.12.2023 в судове засідання позивач не з`явився , оскільки перебуває в лавах Збройних Сил України.

Представниця позивача підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Одночасно вказала, що дочка позивача ОСОБА_9 померла 2021 року. Подала на адресу суду заяву, якою просить суд проводити судове засідання призначене на 18.12.2023 без її участі та участі позивача ( а.с.253-256).

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не з`являлася, про причини своєї відсутності не повідомляла. Про відкриття провадження та про час і місце проведення розгляду справ належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення доєднані до матеріалів справи, які надіслані на адресу її місця проживання та оголошення на офіційному вебсайті «Судова владла України» ( а.с.156, 181, 202, 224, 233, 245).

Відповідачка ОСОБА_3 та її представниця Павлецька Марина Анатоліївна висловили свої позиції щодо позовних вимог та повністю підтримали свої заперечення викладені у відзиві. Просили завершити розгляд справи без їх участі, у задоволенні позову відмовити ( а.с. 250-252).

Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції учасників судового розгляду, відзив, відповідь на відзив, дослідивши матеріали справи вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.12.2018 стягуються аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1100,00 грн, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини ( а.с. 13-15). Рішення № 158/2682/18 набрало законної сили 10.01.2019. Станом на час звернення до суду син ОСОБА_5 мав 17 років, а станом на постановлення рішення суду має 18 років , тобто є повнолітньою особою. Виконавче провадження № 59068548 від 10.05.2019 ( а.с. 48- 62).

За рішенням Володарського районного суду Київської області від 16.09.2023 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 16-18). Датою набрання законної сили рішення № 364/760/19 - 17.10.2019. Виконавче провадження № 60559458 від 11.11.2019 ( а.с. 63-71).

Оскільки ОСОБА_1 недобросовісно виконував покладені на нього обов`язки по виплаті аліментів на сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 01.11.2022 утворилася заборгованість по виплаті, яка склала - 24564,02 грн. За рішенням Володарського районного суду Київської області від 24.02.2023 з нього стягується пеня за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі - 24564,02 грн ( а.с. 19-25). Рішення суду № 364/717/22 набрало законної сили 28.03.2023. Виконавче провадження № 71550148 від 12.04.2023 ( а.с. 72-73).

Окрім наведеного матеріали справи вказують , що 30.11.2022 позивач ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_8 , про що Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зроблено відповідний актовий запис № 321. Після укладення шлюбу ОСОБА_8 стала носити прізвище « ОСОБА_8 » ( а.с.26).

В шлюбі у подружжя народилася дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 27), та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.28). Дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ( а.с.201). Дружина позивача має дочку від попереднього шлюбу - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с.29). Батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стверджено свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_6 ( а.с.30). Виплат як то державних соціальних, державних допомог та пенсійних виплат ОСОБА_11 не отримує, про що суду повідомлено ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області та департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації ( а.с. 246, 248). ОСОБА_8 не працює ( копія трудової книжки) ( а.с.148-154) та перебуває у відпустці по догляду за дитиною сином ОСОБА_10 , про що зазначила представниця позивача, однак доказів суду не надала, а відтак належним чином не ствердила зазначених факт на який посилався позивач у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступних міркувань.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором , про що зазначає ч. 1ст. 5 ЦПК України.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України та згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч.7,10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до наведених вище положень закону, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Тобто розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, а також приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, призначених рішенням Володарського районного суду Київської області від 16.09.2019. Одночасно суд враховує , що на час розгляду справи по суті на утриманні позивача перебувають двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі наданих суду пояснень та письмових доказів суд встановив, що дійсно у позивача змінилося сімейне положення: він одружився, в новій родині має сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебуває на його утриманні та дочку дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_11 , яка не отримує соціальних виплат, але має матір, яка повинна її утримувати. Дружина позивача ОСОБА_8 не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Родина власного житла не має та проживає в орендованій квартирі. Щодо матеріального становища позивача, то слід зазначити, що позивач, перебуваючи на військовій службі отримує відповідний дохід визначений чинним законодавством, про що він зазначає у позові . Позивач вказує, що за власний рахунок купує необхідну амуніцію для проходження служби. Доказів того, що у позивача у період після прийняття судом рішення про стягнення аліментів кардинально погіршився стан здоров`я долучено до справи не було. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Одночасно державою передбачена виплата грошової компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям ЗСУ та Національної гвардії України, однак станом на тепер позивач таким правом не скористався.

Таким чином, суд вказує на відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_3 на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та які визначені у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На думку суду такий розмір аліментів, які стягуються на сина ОСОБА_6 забезпечує рівні умови утримання усіх дітей позивача.

Слід зауважити, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Щодо вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та пені суд зазначає наступне.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач просить повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, та пені, яка нарахована йому за несвоєчасну виплату аліментів на дитину - сина ОСОБА_6 , мотивуючи це тим, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 , він одружився та в шлюбі у нього народилося двоє дітей, окрім того на його утриманні перебуває дочка дружини батько якої помер, дружина не працює, та перебуває у відпустці по догляду за дитиною та вони орендують житло, оскільки власне відсутнє. В даний час перебуває на військовій службі в лавах ЗСУ та несе значні витрати на амуніцію.

Суд вважає, що зазначене позивачем не є підставою для його звільнення від сплати заборгованості по аліментам та пені за несплату аліментів. Позивач не надав суду доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з обставинами, що мають істотне значення. Він не навів суду належних доказів та обставин, які б перешкоджали йому своєчасно після постановлення судом відповідних рішень, що набрали законної сили виплачувати аліменти на своїх дітей. Посилання позивача на те, що він не мав постійного місця роботи у той період коли виникла заборгованість зі сплати аліментів, а відповідно і постійного доходу, а тому не мав можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких посилань.

Надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та про суми доходів , отриманих самозайнятими особами, а також суми річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи містить інформацію, що позивач, починаючи з 2019 року отримує дохід ( а.с. 77-83). Однак ОСОБА_1 знаючи про наявність судових рішень, які набрали законної сили, якими стягнуті з нього аліменти, не маючи домовленості з відповідачками щодо утримання дітей, повинен був знати і розуміти наслідки, які виникають внаслідок пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Таким чином обставини, зазначені позивачем як підставу для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, не є обставинами, що мають істотне значення та не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч. 2 ст. 197 СК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дітей та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька.

Таким чином суд доходить висновку, що позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та пені за несвоєчасну виплату аліментів задоволенню не підлягають, так як будь-яких обставин, що впливали на виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з вини ОСОБА_1 судом не встановлено.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що станом на 18.12.2023 заборгованість по сплаті аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня. Про що свідчить довідка надана Рожищенським відділом ДВС у Луцькому районі Волинської області ( а.с. 254-255).

Щодо вимоги позивача про звільнення від сплати пені за несвоєчасну виплату аліментів то станом на час постановлення рішення ОСОБА_1 виплатив усю суму нараховану судом у розмірі - 24564,02 грн та 07.11.2023 виконавче провадження було закінчено ( а.с.239).

Окрім того слід зазначити, що для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, належних та допустимих доказів на зменшення розміру аліментів які стягуються з позивача та його звільнення від заборгованості по сплаті аліментів і неустойки за прострочення по виплаті аліментів позивач суду не надав, а тому, беручи до уваги наведене суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 7, 180-184, 192, 197 СК України, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3

про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повне рішення виготовлено 26 грудня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його виготовлення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г. Л. Моргун