КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/20962/21

провадження № 22-ц/824/15442/2023

28 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки президента державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року в складі судді Осаулова А. А.,

встановив:

08.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»), в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» від 07.05.2021 №583-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді старшого перекладача бюро міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня 2021 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до наказу від 19.01.2018 №64-к вона була переведена на посаду провідного спеціаліста бюро міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 01.07.2019 посаду «провідний спеціаліст» змінено на посаду «старший перекладач» відповідно до вимог Класифікатора професій ДК 003:2010.

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 07.05.2021 №583-к її було звільнено з роботи 11.05.2021 у зв`язку зі скороченням посади, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважала своє звільнення незаконним, оскільки воно проведено з порушенням вимог трудового законодавства.

Вказувала, що попередження про наступне вивільнення не містило дати його складення, що є порушенням вимоги до форми та змісту документу, які встановлені Уніфікованою системою організаційно-розпорядчої документації.

Звільнення відбулося за відсутності згоди первинної профспілкової організації (ст. 43 КЗпП України), за наявності можливості подальшого працевлаштування ( ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст.49 2 КЗпП України).

Зазначала, що відповідач не запропонував їй жодну вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку вона могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду роботи, а лише ознайомив зі списком наявних вакансій станом на 02-04 березня 2021 року. При цьому список вакансій не був підписаний роботодавцем, не містив інформацію щодо посадових окладів, кваліфікації, прав та обов`язків, що необхідно для прийняття рішення про укладення нового трудового договору.

Від переведення на іншу роботу в ДП «НАЕК «Енергоатом» вона не відмовлялась, надала заяву про її переведення на вакантні посади: старшого перекладача групи міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом»; начальника відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом»; радника президента ДП «НАЕК «Енергоатом».

Жодна із зазначених посад їй не була запропонована.

У новому штатному розписі Дирекції з міжнародного співробітництва посада старшого перекладача, яку обіймала позивач, не ліквідована.

Проводячи вивільнення працівників, відповідач здійснював прийняття на роботу нових працівників.

Так, на вакантну посаду заступника директора з міжнародного співробітництва прийнято на роботу ОСОБА_2 , на вакантну посаду провідного інженера відділу координування проектів технічної допомоги - ОСОБА_3 .

При переведенні працівників Дирекції з міжнародного співробітництва та звільненні позивача не враховано її переважне право на залишення на роботі, а саме більш високий рівень її кваліфікації та продуктивності праці ( ст. 42 КЗпП України).

Звільнення відбулося без письмового повідомлення про нараховані суми, що є порушенням ст. 116 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» від 07.05.2021 №583-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого перекладача бюро міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва. Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 226 703, 24 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 816 грн.

28.08.2023 представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування витрат на правову допомогу.

Просив вирішити питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу (правову) допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, в розмірі 35 000 грн.

01.09.2023 представник ДП «НАЕК «Енергоатом» подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 5 000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

20.09.2023 представник ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року подав апеляційну скаргу.

Відповідач вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

По суті доводів апеляційної скарги зазначив, що працевлаштування позивача не відбулось з незалежних від відповідача причин.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність тієї обставини, що позивач відмовилась від переведення на обрані неї посади.

Так, до матеріалів справи долучено направлені засобами поштового зв`язку заяви позивача про переведення на дві посади: начальника відділу міжнародного співробітництва і радника президента, однак судом проігноровано, що жодних дій, спрямованих на настання реальних наслідків - переведення на одну з цих посад - позивач не вчинила.

Відповідач позбавлений права обирати, яка з двох посад є пріоритетною для позивача, і не міг прийняти рішення замість позивача: на яку саме посаду її необхідно працевлаштувати.

Відповідно до п. 4.4 Положення про порядок комплектування персоналом ДП «НАЕК «Енергоатом», переведення на вакантну посаду здійснюється на підставі заяви працівника на ім`я президента Компанія, яка погоджується керівником (керівниками) структурного підрозділу та передається до виконавчої дирекції з персоналу. Якщо кваліфікація та досвід роботи претендента відповідають основним кваліфікаційним вимогам до вакантної посади, виконавча дирекція з персоналу надає заяву претендента на вакантну посаду на розгляд президенту Компанії і при позитивному рішенні готує наказ про переведення.

Заяви ОСОБА_1 про переведення від 11.03.2021 та від 22.03.2021 направлялись позивачем поштою і до виконавчої дирекції з персоналу з відповідною резолюцією/погодженням директора з міжнародного співробітництва та виконавчого директора з персоналу не надходили.

При цьому Положенням про роботу з організаційно-розпорядчою документацією та діловодство ДП «НАЕК «Енергоатом» не передбачена реєстрація особистих заяв працівників про звільнення, переведення тощо, про що достеменно відомо позивачу.

Переведення позивача на посаду начальника відділу міжнародного співробітництва або радника президента не відбулося у зв`язку з незацікавленістю позивача у реальному працевлаштуванні.

Позивач відмовилась приходити у відділ кадрів, про що складено Акт від 11.05.2021. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості виконати свій обов`язок з працевлаштування позивача, адже працевлаштування не може бути примусовим.

Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був провести перевірку обставин переважного права залишення позивача на роботі.

Право на залишення на роботі, передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах (постанова Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №760/21020/15).

Оскільки підрозділ, у якому працювала позивач ( бюро міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва), було повністю ліквідовано та створено новий структурний підрозділ, а саме - групу міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва, положення ч. 1 ст. 42 КЗпП України не підлягають застосуванню.

Судом першої інстанції також зроблено хибний висновок про те, що звільнення позивача не було погоджене з профспілковим комітетом Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» у розумінні частин першої та сьомої ст. 43 КЗпП України.

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.04.2021 №21 вирішено згоду на звільнення позивача за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України не надавати у зв`язку з тривалим безперервним стажем роботи (понад 14 років) та наявністю грошових зобов`язань щодо сплати щомісячного платежу відповідно до договору безвідсоткової цільової позики.

Таке рішення не містить обґрунтувань щодо неможливості звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України чи будь-яких посилань на порушення відповідачем положень чинного трудового законодавства під час звільнення позивача.

Встановивши, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності і штату працівників, що позивач була попереджена про наступне вивільнення за два місяці та їй було запропоновано вакантні посади з можливістю переведення на іншу роботу на підприємстві, але позивач обмежилася тільки двома вакансіями (при цьому про таке волевиявлення повідомила роботодавця засобами поштового зв`язку), та що відмова профспілки про не надання згоди на звільнення не має правових обґрунтувань, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову і прийняв незаконне по суті рішення, яке підлягає скасуванню.

Оскільки тривалий ( більше двох років) розгляд справи відбувався не з вини відповідача, судом першої інстанції було безпідставно відхилено доводи відповідача щодо можливості стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більше ніж за один рік.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував істотні обставини, які впливають на оцінку адекватності розміру витрат:

- дана справа є трудовим спором, у якому характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають встановлення та дослідження великої кількості фактичних обставин справи і доказів, якими ці обставини обґрунтовуються. Судом не надавалася оцінка більше як половині наданих адвокатом доказів, оскільки вони не спростовують та не підтверджують будь-яких обставин щодо спірних правовідносин.

- представником позивача по суті справи подавались: позовна заява, відповідь на відзив та заперечення. Як колишній працівник відповідача з доданими до позовної заяви документами адвокат був обізнаний, що вказує на зменшення затрат часу для надання послуг позивачу.

Таким чином, стягнутий судом розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 гри є необґрунтованим, непропорційним до предмета спору, неспівмірний зі складністю справи та явно завищений, що дає підстави суду апеляційної інстанції для його зменшення до 5 000 грн.

11.10.2023 представник позивача - адвокат Є. Муляр подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на її необґрунтованість, просить залишити цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, судові витрати в розмірі 25 000 грн, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник ДП "НАЕК "Енергоатом" - Пальченко О. А. апеляційні скарги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Капусь А. А. просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала в ДП "НАЕК "Енергоатом" з жовтня 2006 року.

22 січня 2018 року, у зв`язку зі змінами штатного розпису, ОСОБА_1 переведена на посаду провідного спеціаліста бюро міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва.

01 липня 2018 року посаду "провідний спеціаліст" змінено на посаду "старший перекладач" відповідно до вимог Класифікатора професій ДК 003:2010.

Наказом від 05 жовтня 2020 року № 798 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою оптимізації адміністративних та виробничих витрат в умовах реалізації Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до затвердженого фінансового плану Компанії та з урахуванням погодженої Міністерством енергетики України загальної організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом», у тому числі: затверджено та введено в дію організаційну структуру ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 1 до цього наказу); затверджено та введено в дію штатний розпис Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 2 до цього наказу), складений з урахуванням організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з пунктом 1 цього наказу (а. с. 127-154 т. 1).

09 березня 2021 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення, запропоновано розглянути вакантні посади, які є в наявності у роботодавця. Зазначено, що у разі відмови продовжити роботу трудовий договір буде розірвано згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України після закінчення двомісячного строку з дати одержання цього попередження.

На попередженні позивачем зроблено письмове застереження про порушення її переважного права на зайняття старшого перекладача групи міжнародної комунікації, вакансії, які відповідали її кваліфікації та досвіду роботи та які були в наявності в Компанії на дату виходу наказу №798 від 05.10.2020 їй запропоновані не були (а.с.155 т.1).

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала керівництву ДП «НАЕК «Енергоатом» письмову заяву з проханням перевести її посаду старшого перекладача групи міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва, яке вручено 09 листопада 2021 року, про що свідчить копія відповідного поштового відправлення (а. с. 62, т. 1).

11 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала керівництву ДП «НАЕК «Енергоатом» письмову заяву з проханням перевести її посаду начальника відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва, яке вручено 15 березня 2021 року, про що свідчить копія відповідного поштового відправлення (а. с. 65, т. 1).

22 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала керівництву ДП «НАЕК «Енергоатом» письмову заяву з проханням перевести її посаду радника президента, яке вручено 24 березня 2021 року, про що свідчить копія відповідного поштового відправлення (а. с. 68, т. 1).

22 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала керівництву ДП «НАЕК «Енергоатом» письмову заяву з проханням перевести її посаду старшого перекладача групи міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції міжнародного співробітництва, яке вручено 24 березня 2021 року, про що свідчить копія відповідного поштового відправлення (а. с. 71, т. 1).

12 квітня 2021 року керівництвом ДП «НАЕК «Енергоатом» направлено подання №258-01/07 профспілковому комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», в якому просилося надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 216, т. 1).

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету ППО працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.04.2021 № 21 профспілковим комітетом вирішено не надавати згоду на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з тривалим безперервним стажем роботи ( понад 14 років) та наявністю грошових зобов`язань щодо сплати щомісячного платежу відповідно до договору безвідсоткової цільової позики, укладеного між ДП "НАЕК "Енергоатом" та ОСОБА_1 (а. с. 48, 49 т. 1).

Наказом від 07 травня 2021 року № 583-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з роботи із займаної посади з 11 травня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі її середньомісячної заробітної плати згідно зі статтею 44 КЗпП України. Зобов`язано бухгалтерію виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 77 календарних днів невикористаної нею щорічної відпустки за період роботи з 03.10.15 по 11.05.21. Підстава: попередження про наступне вивільнення від 09.03.21 (а. с. 50, т. 1).

Відповідно до штатного розпису Дирекції ДП "НАЕК Енергоатом", який діяв до видання наказу від 05 жовтня 2020 року №798, Відділ міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва налічував 8 шт.од., в тому числі: Бюро міжнародної комунікації - начальник бюро - 1 шт. од., старший перекладач - 3 шт. од.; Протокольна група - провідний інженер (керівник протокольної групи) -1 шт.од., старший перекладач - 1 шт. од., провідний інженер - 1 шт.од. (а.с. 217 т.1).

Відповідно до штатного розпису Дирекції ДП "НАЕК Енергоатом", який введено в дію відповідно до наказу від 05 жовтня 2020 року №798, Відділ міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва налічував 6 шт. од., в тому числі: Група міжнародної комунікації - начальник відділу - 1 шт. од., старший перекладач - 3 шт. од.; Протокольна група - провідний інженер - 1 шт.од., провідний документознавець - 1 шт.од. (а.с. 218 т.1).

У матеріалах справи наявний також список вакансій Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 04.03.2021, серед яких вакантною була посада начальника відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва, радника президента (2 вакансії), радника віце-президента (а.с. 208, 209 т. 1).

Судом також встановлено, що в Дирекції з міжнародного співробітництва була вакантною посада начальника відділу міжнародного співробітництва.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності тієї обставини, що роботодавець виконав свій обов`язок та запропоновував всі вакантні посади, які існували на час звільнення позивача, і того, що позивачка відмовилась від переведення на вакантні посади. При цьому заяви про переведення ОСОБА_1 на посади начальника відділу та радника президента, які були запропоновані відповідачем, взагалі залишені без розгляду. Відповідачем не перевірено обставини переважного права залишення позивача на роботі, які полягають в більш високій кваліфікації та продуктивності праці. Суд вважав обґрунтованою відмову первинною профспілкової організації у наданні згоди на звільнення позивача, оскільки вона містить аргументи незаконності звільнення позивача, які з огляду на встановлені судом обставини у справі не спростовані відповідачем.

За наведених обставин суд першої інстанції вважав, що позивача слід поновити на роботі та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого обчислено з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначив, що законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №11-134ас18).

Суд першої інстанції, надавши оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи та об`єму виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), беручи до уваги наявність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу, дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, провадження № 61-13999св20, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, провадження № 61-6288св21, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, провадження № 61-7098св21, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, провадження № 61-10299св21, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

Аналогічні положення містить частина шоста статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Судом встановлено, що згідно з протоколом засідання профспілкового комітету ППО працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.04.2021 № 21 за результатами розгляду подання тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. Б. від 11.04.2021 №258-01/07 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України вирішено відмовити у наданні згоди на звільнення старшого перекладача бюро міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва дирекції з міжнародного співробітництва ОСОБА_1 за скороченням штату.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем тієї обставини, що підприємство запропонувало всі вакантні посади, які існували на час звільнення позивачки, і того, що позивачка відмовилась від переведення на вакантну посаду. Заява ОСОБА_1 про переведення на посаду начальника відділу міжнародного співробітництва від 11.03.2021 , яка була направлена та отримана представником відповідача 15.03.2023, залишена відповідачем без відповіді. При цьому наказом від 07.05.2021 на посаду начальника відділу міжнародного співробітництва було прийнято іншу особу (а.с.60 т.1).

Судом встановлено, що позивач погодилась зайняти запропоновані їй вакантні посади, про що свідчать її письмові звернення до відповідача.

Та обставина, що вказані заяви направлялись відповідачу поштою, а позивач не з`явилась у відділ кадрів, про що складено акт від 11.05.2021, не могло слугувати достатньою підставою для залишення заяв позивача без розгляду, з огляду на обов`язок роботодавця перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації за наявності вакантних посад.

Та обставина, що позивачка погодилась зайняти різні посади, про що було в різний час подано відповідні заяви, не позбавляло відповідача можливості розглянути одну з них та виконати свій обов`язок з працевлаштування свого працівника за поданою ним заявою.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність згоди профспілкового комітету ППО працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» на звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, членом якої вона була, є порушення відповідачем частини третьої статті 49-2, статті 42 КЗпП України, оскільки відмова первинної профспілкової організації у надання згоди на звільнення позивача є обґрунтованою, оскільки містить фактичні аргументи незаконності звільнення позивача.

Згідно з ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці і кваліфікації. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність доказів на підтвердження того, що роботодавцем при звільненні було перевірено обставини переважного права залишення позивача на роботі з огляду на її кваліфікацію та продуктивність праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що підрозділ, у якому працювала позивач ( бюро міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва) було повністю ліквідовано та створено новий структурний підрозділ (групу міжнародної комунікації відділу міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва), а тому положення ч. 1 ст. 42 КЗпП України не підлягали застосуванню, є необґрунтованими.

Право на залишення на роботі, передбачене ч.1 ст.42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування в новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі №310/9294/18 (провадження № 61-16809св20), від 09 квітня 2020 року у справі №760/21020/15 (провадження № 61-37686св18).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача відбулася не ліквідація одного структурного підрозділу та створення нового структурного підрозділу, а лише зміна в організаційній структурі підприємства, які стосувались зміни назви. При цьому назва посади, яку займала позивач, залишилась незмінною та налічувала 3 шт. од.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки тривалий розгляд справи відбувався не з вини працівника, правові підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більше як за один рік у суду першої інстанції були відсутні.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, всебічно , повно та об`єктивно надали оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу. Судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги вказані висновки не спростовуються.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Враховуючи предмет позову, складність справи та об`єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), беручи до уваги наявність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн, що є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зменшуючи заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає компенсації позивачу, судом першої інстанції застосовано критерій пропорційності такого розміру до обсягу наданих послуг, ціні позову, складності справи, розумності та справедливості.

При цьому, судом першої інстанції було враховано заперечення відповідача проти задоволення відповідної заяви сторони позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано характер даного спору, його складність, обсяг наданої правової допомоги, а сума стягнутих витрат на правову допомогу є явно завищеними не відповідають дійсним обставинам справи.

Під час розгляду справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Муляр Є. Г. , подала відзив на апеляційну скаргу ДП "НАЕК "Енергоатом", в якому, зокрема, просила вирішити питання про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 25 000 грн.

Згідно з вимогами підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції, зокрема, складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала відповідні документи: копію додаткової угоди №2 від 09.10.2023 до Договору про надання правової допомоги від 28.05.2021 №ЮФКМ/29/2021, копію ордера на надання правової (правничої) допомоги серія АА №1362348 від 10.10.2023, докази направлення копії відзиву та доданих до нього додатків відповідачу.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, зокрема з представництва позивача в Київському апеляційному суді 28.11.2023 та складення відзиву на апеляційну скаргу, співмірності суми витрат із складністю справи та відповідності суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також наявності клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.12.2023.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук