ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1389/21 Номер провадження 22-ц/814/4335/23Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 липня 2023 року у складі судді Морозова В. Ю.

та за апеляційною скаргою адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1

на додаткове рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 липня 2023 року у складі судді Морозова В. Ю.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: державний реєстратор Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Шумей Любов Михайлівна, ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно та відшкодування моральної шкоди, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Ліна Георгіївна, державний реєстратор Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Шумей Любов Михайлівна, ОСОБА_2 , про витребування майна та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , а у вересні 2021 року з позовом до ОСОБА_1 та посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 500 кв. м по АДРЕСА_1 , право власності на яку як самостійний об`єкт після поділу в натурі земельної ділянки кадастровий номер :50:026:0696 визнано за ним за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року справі № 534/223/19, просив про захист такого права від протиправних дій відповідачів шляхом скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності відповідачів на спірну земельну ділянку кадастровий номер :50:026:0696, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав відповідачів на вказану земельну ділянку та її витребування, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 25.03.2008 продала, а він з ОСОБА_2 , будучи у шлюбі, купили земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яку оформили на ОСОБА_2 , проте він як чоловік покупця надавав свою письмову нотаріально посвідчену згоду на купівлю даної земельної ділянки та оформлення її на дружину.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року було визнано спірну земельну ділянку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визначено (визнано) у такому майні розмір часток кожного із співвласників - по 1/2 частці. Припинено право спільної сумісної власності на дану земельну ділянку шляхом її поділу в натурі та виділено ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв. м, позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 жовтим кольором, та відповідно визнано за ним право власності на таке майно як на самостійний об`єкт права власності.

Проте, після набрання законної сили рішенням суду у справі № 534/223/19, спірна земельна ділянка вибула з його володіння внаслідок реєстрації 17.06.2021 за ОСОБА_4 права власності із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відчуження останньою ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01.07.2021

Зазначав, що ОСОБА_4 не могла не бути обізнаною про дані обставини та судове рішення та усвідомлювала про припинення у неї права власності на спірну земельну ділянку, а тому її дії щодо реєстрації права власності на земельну ділянку та її продажу є протиправними та незаконними.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 липня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:026:0696, право власності на яку, як на самосійний об`єкт нерухомості, визнано за ОСОБА_3 рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.02.2021 у справі № 534/223/19 (площею 500 кв. м., позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 жовтим кольором), і право власності щодо якої було зареєстровано за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58800635 від 17.06.2021 о 10:01:52 годин.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) з індексним номером 58800635 від 17.06.2021, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Шумей Л. М., щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер :50:026:0696, площею 0.1 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 102, дата та час реєстрації 14.06.2021 11:52:41.

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, а саме щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер :50:026:0696, площею 0.1 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 102, дата та час реєстрації 14.06.2021 11:52:41 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.06.2021, прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Шумей Л. М.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 грн як відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати, пов`язані з розглядом справи, які ОСОБА_3 сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи на підставі поданих до суду доказів, які подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.

У іншій частині позову відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: НРЕ №№ 899804, 899805, реєстровий номер № 712, посвідчений 01.07.2021 Скрит Л. Г., приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області, за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:026:0696, площею 0.1 га реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 102, цільове призначення земельної ділянки 02.01 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд).

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 59051788 від 01.07.2021, прийняте (внесене) державним реєстратором приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л. Г., щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :50:026:0696, площею 0.1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 102, дата та час державної реєстрації 01.07.2021 о 17:32:35, номер запису про право власності/довірчої власності 42775514.

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав на земельну ділянку, кадастровий номер :50:026:0696, площею 0.1 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 102, дата та час реєстрації 01.07.2021 о 17:32:35 номер запису про право власності/довірчої власності 42775514, проведену 01.07.2021 державним реєстратором приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л. Г. за ОСОБА_1 .

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:026:0696, право власності на яку, як на самосійний об`єкт нерухомості, визнано за ОСОБА_3 рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.02.2021 у справі № 534/223/19 (площею 500 кв. м., позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 жовтим кольором).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати, пов`язані з розглядом справи, які ОСОБА_3 сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи на підставі поданих до суду доказів, які подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 липня 2023 року заяву ОСОБА_3 про розподіл судових витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на сплачений судовий збір у розмірі 4 170, 40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на сплачений судовий збір у розмірі 2 808, 40 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 25 000 грн.

У іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, представник відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Ульянов Р. А. подав апеляційній скарги та, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що дії щодо розроблення технічної документації про поділ спірної земельної ділянки та реєстрації її в Державному земельному кадастрі з присвоєнням власного кадастрового номеру відповідачем вчинені не були, а тому земельна ділянка як об`єкт цивільних прав не існує, і відповідно, у суду не було підстав для її витребування, оскільки предметом віндікаційного позову може бути лише річ, об`єкт, а не слова, написані в судовому рішенні або висновку експерта.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини справи та ухилився від надання відповідей на питання про те, чи є ОСОБА_1 добросовісним набувачем майна - земельної ділянки.

Вказує, що факт володіння нерухомим майном підтверджується державною реєстрацією права власності на це майно, а з 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не вступали у володіння своєю земельною ділянкою, оскільки не реєстрували права на неї за собою, тобто відсутні підстави говорити, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею, оскільки він у володіння нею так і не вступив, хоча був за рішенням суду визнаний співвласником цієї земельної ділянки.

Зазначає, що перед укладенням правочину, ОСОБА_1 оглянула земельну ділянку, на якій були відсутні ознаки того, що вона не належить ОСОБА_4 , за якою була зареєстрована, а тому були відсутні підстави сумніватися у тому, що ОСОБА_4 не є власником земельної ділянки.

Вважає, що фактично укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки стало результатом грубої недбалості ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не здійснили реєстрацію права власності за собою на земельну ділянку.

При цьому, судом не встановлено жодних ознак недобросовісності поведінки з боку ОСОБА_1 при укладенні договору купівлі-продажу.

Також вказує, що в разі задоволення апеляційної скарги підлягає скасуванню і додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 25 000 грн, а в різі відмови у задоволенні апеляційної скарги такий розмір витрат підлягає перегляду та стягненню сума 5000 грн, яка буде справедливою сумою на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в цьому випадку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 - адвокат Малека І. В. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С. М. за реєстровим № 2396, ОСОБА_5 , від імені якої діяв за довіреністю ОСОБА_8 , подала ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, що заходиться на території Комсомольської міської ради Полтавської області, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 679205, виданого Комсомольською міською радою Полтавської області 18 січня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17, кадастровий номер :50:026:0696.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року у справі № 534/223/19 позов ОСОБА_3 було задоволено. Визнано земельну ділянку, загальною площею 1 000 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:026:0696, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визначено у такому майні розмір часток кожного із співвласників відповідно до рівності часток співвласників по 1/2 частині. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку шляхом її поділу в натурі відповідно до висновку експерта від 06 лютого 2019 року № 1/5-19. Виділено ОСОБА_3 в натурі у приватну власність земельну ділянку, площею 500 кв. м, позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 жовтим кольором, та відповідно визнано за ним право власності на таке майно, як самостійний об`єкт права власності. Виділено ОСОБА_2 в натурі у приватну власність земельну ділянку, площею 500 кв. м, позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 зеленим кольором, та відповідно визнано за нею право власності на таке майно, як самостійний об`єкт права власності.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року залишено без змін.

14 червня 2021 року на підставі копії Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 679205 від 18.01.2008, який заявлено втраченим, державним реєстратором Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Шумей Л. М. зареєстровано право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку, номер запису про право власності 42549852, та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58800635 від 17.06.2021 внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

01 липня 2021 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Скрит Л. Г. за реєстровим № 712, ОСОБА_4 продала спірну земельну ділянку ОСОБА_1 .

Того ж дня, 01.07.2021 державним реєстратором приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л. Г. здійснено державну реєстрацію права ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :50:026:0696, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 42775514 та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 59051788 від 01.07.2021, внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вчинення відповідачами дій щодо відчуження спірної земельної ділянки та реєстрації за ними права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно становить втручання у права позивача щодо спірної земельної ділянки, які підлягають судовому захисту у обраний позивачем спосіб, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Даючи оцінку доводам апеляційних скарг адвоката Ульянова Р. А., колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частин першої, другої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, який придбав майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, зберігається за власником, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею шляхом реєстрації ОСОБА_4 права власності на підставі пункту 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) у зв`язку із нібито втратою державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 679205 від 18.01.2008, що посвідчує набуття права власності. Тож та обставина, що відповідач ОСОБА_1 не знала і не могла знати про відсутність у ОСОБА_4 права на відчуження земельної ділянки, не впливає на обсяг прав позивача, як власника земельної ділянки площею 500 кв. м, витребувати своє майно, як від особи, яка недобросовісно заволоділа земельною ділянкою після набрання законної сили судовими рішеннями про визнання за ОСОБА_3 права на таке майно, як самостійний об`єкт прав, так і в особи, яка не знала і не могла знати при укладенні договору купівлі-продажу про вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача, що позивач втратив своє право через невчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно відхиляються апеляційним судом, як безпідставні.

Так, при посвідченні договору купівлі-продажу від 25 березня 2008 року, приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу Куц С. М. здійснив відмітку у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 679205, виданому 18.01.2008 на ім`я ОСОБА_9 , про перехід права власності на спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 25.03.2008 до ОСОБА_2 , що відповідає вимогам статті 126 ЗК України у редакції, яка діяла на момент набуття права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на цю земельну ділянку, щодо посвідчення права власності.

Крім того, за змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідченням державною вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Сама державна реєстрація права власності за певною особою також не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).

Таким чином, нездійснення позивачем державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :50:026:0696 після 01.01.2012 не позбавляє його такого права, набутого у шлюбі з ОСОБА_2 та належно посвідченого відповідно до законодавства, чинного на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25.03.2008, і він може витребувати своє майно від відповідачів на підставі статті 387, пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(провадження № 14-208цс18)).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Оскільки у справі, що переглядається, позивачем завлено вимогу про витребування земельної ділянки, площею 500 кв. м, позначеної у Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 жовтим кольором, що була виділена йому у власність при поділі земельної ділянки кадастровий номер :50:026:0696, як спільного майна подружжя, з визнанням за ним права власності на таке майно, як самостійний об`єкт права власності, за судовими рішеннями у справі № 534/223/19, наслідком задоволення позову буде внесення записів про державну реєстрацію за позивачем права власності на таку земельну ділянку.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22), яка відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення з наведених в апеляційних скаргах мотивів та залишає рішення суду без змін.

Стосовно додаткового рішення в частині розподілу судових витрат колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який визначив розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 грн, що відповідає принципу розумності та реальності таких витрат, їх співмірності, та пропорційності задоволеним вимогам і доводами апеляційної скарги представника відповідача не спростовується.

За правилами пункту 1 частини третьої статті 133, частини другої статті 137, пунктів 1, 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат належить до предмета доказування по справі та у разі заявлення клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, обов`язок доказування неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Оскільки стороною відповідача не доведено підстави для зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу адвоката до 5 000 грн, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і в цій частині та залишає додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_3 - адвокатом Малекою І. В. було заявлено про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв?язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, що підтримане стороною позивача в судовому засіданні.

Враховуючи те, що оскаржувані судові ршення апеляційним судом залишено без змін, а позивачем ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції понесено судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, вимоги представника позивача про стягнення цих витрат є обґрунтованими.

Разом із тим, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача: 40 000 грн, хоча і є документально обґрунтованим, однак не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на користь позивача ОСОБА_3 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу - по 5 000 грн з кожної.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 липня 2023 року та апеляційну скаргу адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення цього суду від 13 липня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 липня 2023 року та додаткове рішення цього суду від 13 липня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції по 5 000 грн з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна