справа № 940/1470/19
провадження № 22-ц/824/8257/2023
головуючий у суді І інстанції Коваленко О.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу освіти Тетіївської міської ради на рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Тетіївської міської ради, третя особа: Тетіївська міська рада про поновлення на роботі та стягнення виплати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомдо Відділу освіти Тетіївської міської ради, третя особа: Тетіївська міська рада про поновлення на роботі та стягнення виплати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказала, що вона працювала на посаді завідувача методичного кабінету Управління освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради з 5 квітня 2018 року в порядку переведення з посади вчителя іноземних мов Тетіївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Тетіївської районної ради Київської області.

Згідно трудового договору та Кодексу законів про працю України (КЗпПУ) ст. 29 пункту 3 роботодавець повинен був забезпечити її робочим кабінетом, столом, стільцем, сейфом для зберігання печатки, штампа, трудових книжок методистів, службової документації та комп`ютером - чого зроблено не було. Натомість, позивачка з квітня 2018 року до 12 серпня 2019 року працювала без усіх вищезазначених умов праці.

Наказом № 80-К від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади, а саме за систематичне невиконання без поважних причин, покладених обов`язків трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Вважала, що звільнення відбулося з грубим порушенням чинного законодавства з огляду на наступне.

Позивачку було звільнено на підставі Доповідної записки начальника управління освіти ОСОБА_4, Наказів управління освіти «Про винесення догани» та Акта про відмову в наданні письмового пояснення. Звертала увагу суду, що з жодним з перелічених документів у наказі про звільнення позивачка ознайомлена не була, про що і зазначила в самому наказі.

Ознайомившись з наказом про звільнення, того ж дня - 21 жовтня 2019 року, позивачка звернулася з заявою до Начальника управління освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради ОСОБА_4 з проханням надати документи, з якими не була ознайомлена, а саме: 1) Доповідну записку начальника управління освіти ОСОБА_4; 2) Накази управління освіти від 12 серпня 2019 року № 151-0 та № 152-0 «Про винесення догани»;3) Акт про відмову в наданні письмового пояснення.

Вказувала, що заява позивачки від 21 жовтня 2019 року була проігнорована Управлінням освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради.

Також, 21 жовтня 2019 року позивачка написала заяву на Голову Тетіївської міської ради ОСОБА_2 з проханням посприяти у вирішенні напруженої ситуації, яка тривала від травня 2019 року і пов`язана з неправомірними діями Начальника управління освіти ОСОБА_4 по відношенню до неї. Питання не було розглянуте і залишилося відкритим. Письмової відповіді на заяву позивачка не отримала.

3 21 жовтня 2019 року позивачка не працює. З урахуванням викладеного позивачка ОСОБА_1 просила суд поновити ОСОБА_1 на роботі Завідувача методичного кабінету Управлінняосвіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради та стягнути з управління освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу освіти Тетіївської міської ради, третя особа: Тетіївська міська рада, про поновлення на роботі та стягнення виплати за час вимушеного прогулу - задоволено в повному обсязі.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Завідувача методичного кабінету Відділу освіти Тетіївської міської ради.

Стягнуто з Відділу освіти Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 липня 2019 року до 21 липня 2022 року.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник Відділу освіти Тетіївської міської ради - Васютинський В.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволення позову відмовити.

Вважає висновки суду щодо незаконності звільнення безпідставними, оскільки законність наказу про звільнення підтверджується дослідженими в ході судового розгляду справи доказами, а саме: Наказом Управління освіти Виконавчого комітету Тетіївської міської ради №151-0 від 12 серпня 2019 року, відповідно до якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану, за порушення оформлення атестаційних листів, відповідно розділу III п. 3.11 Типового положення «Про атестацію педагогічних працівників» (а.с. 64); Наказом Управління освіти Виконавчого комітету Тетіївської міської ради №152-0 від 12 серпня 2019 року, відповідно до якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану за невиконання розпоряджень начальника управління освіти Виконавчого комітету Тетіївської міської ради (а.с. 66); Наказом Управління освіти Виконавчого комітету Тетіївської міської ради №80-К від 21 жовтня 2019 року, відповідно до якого позивача звільнено з займаної посади завідуючого методичним кабінетом управління освіти Виконавчого комітету Тетіївської міської ради за систематичне невиконання без поважних причин, покладених на неї обов`язків трудовим договором (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Звертає увагу, що підставою для звільнення стало систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача трудовим договором. Вказує, що у відповідності до п. 3.5 Посадової інструкції завідувача методичним кабінетом Управління освіти Виконавчого комітету Тетіївської міської ради узагальнює пропозиції щодо змісту роботи методичного кабінету, розробляє перспективний, річний та поточний плани роботи, план методичної ради. У відповідності до п. 3.8 Посадової інструкції організовує роботу семінарів-практикумів для директорів навчальних закладів та їх заступників.

Наголошує на тому, що позивач за період роботи на займаній посаді не провела жодного семінару-практикуму для директорів ЗЗСО, не склала поточного та перспективного планів. Дані обставини встановлені службовим повідомленням №01-11/360 від 31 липня 2019 року (а.с. 47-49), актом від 10 вересня 2019 року, яким зафіксовано відсутність плану роботи методичного кабінету, наказів, посадових інструкцій методистів, протоколів методичної ради та інше (а.с. 52), поданням №01-20/431 від 16 вересня 2019 року (а.с. 50). Також вказує, що мали місце скарги трудового колективу на неналежне виконання обов`язків позивачем, що підтверджується актом про недовіру (а.с. 46).

Звертає увагу, що суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, не зазначив, яку саме суму повинен сплатити відповідач позивачу та не навів відповідного розрахунку, не з`ясувавши, який розмір заробітної плати нараховувався позивачу до звільнення, що унеможливлює виконання оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представники відповідача Відділу освіти Тетіївської міської ради - Васютинський В. та Складена Н.М. просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено законності звільнення позивачки саме внаслідок систематичного невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а тому працівник не може бути звільнений із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Стягуючи з Відділу освіти Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 липня 2019 року до 21 липня 2022 року без розрахунку такої суми, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою та її представником не надано суду будь - яких Довідок про розмір заробітної плати та останні не звертались до суду з клопотаннями про витребування у відповідача доказів щодо розміру заробітної плати, тому суд позбавлений можливості застосувати вимоги ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та провести розрахунок оплати за час вимушеного прогулу.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Управлінням освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради, правонаступником якого є Відділ освіти Тетіївської міської рад на посаді Завідувача методичного кабінету з 5 квітня 2018 року на підставі наказу №15-к від 4 квітня 2018 року (а.с. 5).

Відповідно до Наказу № 80-к від 21 жовтня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », причина звільнення п. 3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором) (а.с. 6).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 2 лютого 2022 року у справі № 705/539/21.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова практика щодо покладення обов`язку на роботодавця доводити законність звільнення є незмінною.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що Виконавчим комітетом Тетіївської міської ради Управлінням освіти Наказом від 12 серпня 2019 року № 151 - О від 12 серпня 2019 року (а. с. 64) ОСОБА_1 , завідувачу методичним кабінетом управління освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради, винесено догану за порушення оформлення атестаційних листів (відповідно до р. ІІІ п. 3.11 Типового положення «Про атестацію педагогічних працівників»)

Згідно Наказу відповідача від 12 серпня 2019 року № 152 - О ОСОБА_1 , завідувачу методичним кабінетом управління освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради, винесено догану за невиконання розпоряджень начальника управління освіти виконавчого комітету на підставі акта від 12 серпня 2019 року (а. с. 66).

Із змісту акта від 12 серпня 2019 року вбачається порушення, які полягають у тому, що завідувач методичним кабінетом ОСОБА_1 відмовилась давати письмове пояснення щодо причин не підписання атестаційних листів, як головуючого на засідання атестаційної комісії 5 квітня 2019 року (а.с. 65).

Із змісту оспорюваного наказу про звільнення позивачки за приписами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вбачається, що підставою для звільнення указані два накази про оголошення позивачці догани від 18 серпня 2019 року № 151-О та № 152-О та доповідна ОСОБА_4 .

У наказі не указано дати такої доповідної. При цьому у матеріалах справи наявні декілька доповідних щодо стану виконання позивачкою її посадових обов`язків, деякі з них датовані раніше 12 серпня 2019 року. На запитання колегії апеляційного суду у судовому засіданні представники відповідача не змогли надати пояснення, яка ж саме доповідна стала підставою для звільнення позивачки, та які саме посадові обов`язки були порушені позивачкою окрім тих порушень, за які до позивачки уже були застосовані заходи стягнення у виді догани.

Оскільки підставою для звільнення позивача з роботи 21 жовтня 2019 року стало невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, за які її вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани, а саме, Наказом № 151 - О від 12 серпня 2019 року (а. с. 64) та Наказом відповідача від 12 серпня 2019 року № 152 - О, підстав для її звільнення за ці ж самі порушення не було, адже за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення догана чи звільнення.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутнє систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що відповідачем не спростовано, а тому вона не може бути звільнена із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивачки в частині поновлення на роботі є доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Доводами апеляційної скарги такий висновок суду не спростовано.

За змістом статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір в цій частиніта стягуючи з Відділу освіти Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 липня 2019 року до 21 липня 2022 року без розрахунку такої суми, суд першої інстанції виходивіз того, що позивачкою не було надано будь - яких Довідок про розмір заробітної плати та остання не звертались до суду з клопотаннями про витребування у відповідача доказів щодо розміру заробітної плати.

На вимогу апеляційного суду позивачкою було надано довіку про доходи № 23 від 20 січня 2020 року. Також до апеляційного суду відповідачем було надано довідку про доходи № 01-20/336 від 12 червня 2023 року.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою №100 Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року з відповідними змінами та доповненнями ( у редакції на час спірних правовідносин) середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Судом в оскаржуваному рішенні було встановлено, що розмір середнього заробітку підлягає нарахуванню за період з 21 липня 2019 року до 22 липня 2022 року. Доводи апеляційної скарги не містять заперечень чи спростувань щодо правильності визначення цього періоду, тому у апеляційного суду підстав не брати його до уваги немає.

В той же час сторонами у справі надані довідки щодо розміру середнього заробітку, які відрізняються щодо відповідних даних та містять суперечності. Дослідивши зміст указаних довідок колегія апеляційного суду дійшла висновку щодо врахування саме даних про розмір заробітної плати, які наявні у довідці про доходи № 23 від 20 січня 2020 року.

Так, останніми 2 місяцями перед звільненням позивачки є серпень та вересень 2019 року, із довідки про доходи № 01-20/336 від 12 червня 2023 року поданої стороною відповідача вбачається, що за серпень 2019 року позивачці нараховано заробітну плату у розмірі 2 454,40 грн та вказано, що кількість відпрацьованих робочих днів 4 з урахуванням: щорічної відпустки з 1 серпня 2019 року по 11 серпня 2019 року та листка тимчасової непрацездатності з 16 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року. У вересні 2019 року відсутнє нарахування заробітної плати, оскільки позивачка з 1 червня 2019 року по 30 вересня 2019 року перебувала на лікарняному. Таким чином, відповідно до довідки про доходи № 01-20/336 від 12 червня 2023 року поданої стороною відповідача заробітна плата позивача за два місяці становить 2 454,40 грн, середньоденна заробітна плата складає 613,60 грн, середньомісячна заробітна плата складає 12 885,60 грн. Однак, колегія суддів не може прийняти таку довідку до уваги, оскільки при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час протягом якого зберігається середній заробіток працівника (час щорічної і додаткової відпустки) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Отже, при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів вважає за належне прийняти до уваги довіку про доходи № 23 від 20 січня 2020 року надану позивачем.

Згідно даних довідки про доходи № 23 від 20 січня 2020 року, складеної Відділом освіти Тетіївської міської ради, яка була надана суду позивачкою, заробітна плата позивачки на посаді завідувача методичного кабінету Управління освіти виконавчого комітету Тетіївської міської ради за серпень 2019 року становила 13 743,97 грн, за вересень 2019 року - 12 572,40 грн, всього 26 316,37 грн (а.с.58 т.2).

Кількість робочих днів у вказаному періоді - 42 дні, середньоденна заробітна плата позивача становить 626,58 грн ( 26 316,37 грн / 42 робочих дні).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 липня 2019 року до 22 липня 2022 року (день ухвалення судового рішення), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 431 713,62 грн (690 робочих дні * 626,58 грн), з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Відтак рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року в частині визначення розміру середнього заробітку за період з 21 липня 2019 року до 22 липня 2022 року слід змінити, стягнувши з Відділу освіти Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 жовтня 2019 року по 22 липня 2022 року в розмірі 431 713 грн 62 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині слід визнати такими, що знайшли своє підтвердження. Однак, враховуючи, що в переважній більшості суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, рішення суду відповідає наданим доказам, обставинам справи, а тому колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку, в іншій частині залишити рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги колегія апеляційного суду дійшла висновку щодо наявності підстав для її часткового задоволення, однак оскаржуване рішення було змінено лише в частині визначення розміру сум, які присуджені до стягнення, тому підстав для часткового відшкодування понесених відповідачем витрат судового збору не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відділу освіти Тетіївської міської ради на рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року змінити в частині визначення розміру середнього заробітку, стягнувши з Відділу освіти Тетіївської міської ради () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 жовтня 2019 року по 22 липня 2022 року в розмірі 431 713 (чотириста тридцять одну тисячу сімсот тринадцять) грн 62 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

В іншій частині рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба