Справа №:755/5227/23
Провадження № 2/755/3404/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерство юстиції України, ДП «Національні інформаційні системи», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просять суд:

1)скасувати рішення про державну реєстрацію права власності індексний № 241498914 від 07.06.2018, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу, м. Київ» Янчук Світланою Василівною о 19:51:32.

2)визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

3)витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

4)стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що 04.08.2011 ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (далі - позивачка), уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., за реєстром № 2408.

04.08.2011 ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №014/ZAWSOI/2/l. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, в той же день, тобто 04.08.2011, ПАТ «Ерсте Банк» та позивачка уклали іпотечний договір №014/ZAWSOI/2/l, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстрований в реєстрі за №2412, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку ПАТ «Ерсте Банк» нерухоме майно: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка буде належати в майбутньому ОСОБА_1 після набуття права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстрованого в реєстрі за №2408. В подальшому, 10.04.2018 між ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником АТ «Ерсте Банк», та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» був укладений договір (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за №295. Згідно п.1.1 даного договору ПАТ «Фідобанк» відступив на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» всі права вимоги за кредитним договором №014/ZAWSOI/2/l від 04.08.2011, з урахуванням всіх змін та доповнень, укладеним між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_7 , а також за договором іпотеки, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстрованого в реєстрі за №2412. 25.04.2018 ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_3 уклали договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за №372. Згідно з п.1.1 цього договору ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» відступив, а ОСОБА_3 прийняла право вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , посвідченим 04.08.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., за реєстровим №2412, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно. У такий спосіб ОСОБА_3 набула права іпотекодержателя за іпотечним договором №014/ZAWSOI/2/l від 04.08.2011.

25.04.2018 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Гембарська С.І. передала ОСОБА_1 нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 , за якою ОСОБА_1 було повідомлено про набуття ОСОБА_3 права вимоги за кредитним та іпотечним договором №014/ZAWSOI/2/l від 04.08.2011. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 вимагала повернути суму боргу в розмірі: заборгованість за кредитними коштами у розмірі 114 816 гривень 78 копійок, заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 69 593 гривень 49 копійок, а всього у розмірі 18 4410 гривень 27 копійок, а також пеню у розмірі 139 290 гривень 05 копійок.

07.06.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світланою Василівною було прийнято рішення №41498914, яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є: договір іпотеки від 04.08.2011, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстрований в реєстрі за №2412; договір (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки від 10.04.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за №295; договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 25.04.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за №372. В той же час, стало відомо, що державний реєстратор Янчук С.В. не приймала рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41498914 від 07.06.2018. Оскільки, згідно відомостей з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000202, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, невстановленими особами були подані підроблені документи щодо реєстрації ОСОБА_9 державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» та у зв`язку з чим набулося неправомірне втручання в роботу Реєстру речових прав на нерухоме майно. На адвокатський запит №830 від 13.02.2023 Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради повідомив про те, що відповідно до відомостей, які внесені до Журналу обліку надходження (вибуття) реєстраційних справ, реєстраційна справа №000, заява про державну реєстрацію права власності №28599655 від 07.06.2018 та документи, сформовані державним реєстратором Київської філії КП Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. відсутні на обліку в Департаменті. Згідно протоколу допиту потерпілого від 12.08.2018, проведеного прокурором Київської місцевої прокуратури №6 Мазурик С.В., в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000202 від 11.10.2018, ОСОБА_9 показала, що вона має середню освіту, в листопаді 2016 року загубила свій паспорт, до Міністерства юстиції України ніколи документів не подавала, ключ доступу не отримувала та ніколи не була державним реєстратором, реєстраційних дій не вчиняла. З огляду на те, що ОСОБА_9 не набула статусу державного реєстратора, тому реєстраційні дії, вчинені від її імені, які полягають у здійсненні державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, мають протиправний характер та вчинені без правових підстав, передбачених ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових драв на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до даних, поширених у засобах масової інформації, невстановлена особа від мені ОСОБА_9 провела більше сотні афер, пов`язаних з незаконною перереєстрацією нерухомості, проте допит ОСОБА_9 неможливий у зв`язку зі смертю. ОСОБА_1 набула право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстрованого в реєстрі за №2408. Таким чином, нерухоме майно, яке було передано в іпотеку, було набуто ОСОБА_1 правомірно, на підставі та у спосіб, які передбачені законодавством України, ніким не спорено та незаконність набуття права власності на вищевказане нерухоме майно не встановлено судом.

Іпотекодержатель ОСОБА_3 з порушенням порядку державної реєстрації нерухомого майна протиправно набула право власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №014/ZAWSОІ/2/1 від 04.08.2011 та протиправно позбавила ОСОБА_1 права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно позбавивши позивача права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Крім того, предмет іпотеки - квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є єдиним місцем проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки малолітньої ОСОБА_6 не набули право власності або право постійного користування іншим житлом. У такому разі реєстрація права власності на вказане житлове приміщення за ОСОБА_3 безумовно свідчить про порушення житлових прав малолітньої дитини.

Іпотекодавець ОСОБА_1 не надавала своєї згоди на передачу іпотекодержателю ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки №014/ZAWSOI/2/l від 04.08.2011.

Також, на час укладення іпотечного договору №014/ZAWSOI/2/l від 04.08.2011 сторонами, тобто ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , була визначена заставна вартість предмета іпотеки у розмірі 424 872 гривень. Крім цього, згідно п. 1.2.1 іпотечного договору вартість предмета іпотеки становить 53144 гривень. Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, складеного ТОВ «Пальчинська і Партнери», на замовлення ОСОБА_3 ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , складає 170 600 гривень. Тобто ринкова вартість предмета іпотеки на момент набуття права іпотекодержателем права власності в майже 2,5 разів є нижчою, ніж на момент укладення договору іпотеки. Зважаючи на те, що оцінка предмета іпотеки була здійснена суб`єктом оціночної діяльності шляхом застосування порівняльного методичного підходу, тобто без виходу на місце і без огляду самого об`єкта нерухомого майна, тому вищевказана вартість, за якою було звернуто стягнення на предмет іпотеки, не відповідає дійсній ринковій вартості спірного рухомого майна. Такі обставини свідчать про порушення порядку визначення вартості предмета іпотеки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо вчинення реєстраційних дій державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світланою Василівною індексний номер 41498914 від 07.06.2018 стосовно об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 000, в тому числі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41498914 від 07.06.2018; Головного слідчого управління Національної поліції України належним чином завірені копії: ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 в справі №757/27183/19-к про накладення арешту на майно в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000202 від 11.10.2018; постанови старшого слідчого СВ Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві Поплавського В. від 07.10.2021 про закриття КП, внесеного до ЄРДР за №0000202 від 11.10.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 та ч.1 ст.361 КК України; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка Віталія Вікторовича належним чином завірену копію іпотечного договору №014/ZAWSOI/2/l та документів, на підставі яких він посвідчувався, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , від 04.08.2011, за реєстром № 2412; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни належним чином завірені копії: договору (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки та документів, на підставі яких він посвідчувався, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», від 10.04.2018, за реєстром № 295; договору відступлення права вимоги за договором іпотеки та документів, на підставі яких він посвідчувався, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_3 , від 25.04.2018, за реєстром № 372.

15.06.2023 до суду від представника третьої особи - Міністерства юстиції України, надійшли пояснення на позовну заяву, у яких зазначено, що дії посадових осіб Міністерства юстиції України та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи залишається на розсуд суду, відтак просять суд ухвалити справедливе, законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів.

21.06.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , надійшов відзив на позовну заяву з письмовими доказами на його обґрунтування, у якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Заперечуючи проти позовних вимог по суті вказала, що не відповідає дійсності твердження позивача, що іпотекодавець ОСОБА_1 не надавала своєї згоди на передачу іпотекодержателю ОСОБА_3 , права власності на предмет іпотеки, оскільки такий «дозвіл» іпотекодавець надала іпотекодержателю, узгодивши умови іпотечного договору з відповідним застереженням та підписавши його. Також позивач стверджує, що іпотекодержатель ОСОБА_3 з порушенням по державної реєстрації нерухомого майна протиправно набула право власності на предмет іпотеки, проте не зазначає жодну правову норму ЦКУ України, Закону України «Про Іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, яка, на її думку, була порушена.

Крім того, по суті заявлених вимог щодо висновку про вартість об`єкта оцінки від 31.05.2018, згідно з яким ринкова вартість квартири склала 170 600,00 грн., вказала, що, по-перше, позивач, стверджуючи про занижену вартість, не надає жодних належних доказів на його спростування, а саме - рецензування звіту про оцінку майна, а відповідно до ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». По-друге, на час звернення стягнення на предмет іпотеки чинне законодавство не вимагало надання державному реєстратору оцінки предмета іпотеки для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Для цього виду реєстрації прав оцінка предмета іпотеки стала обов`язковою лише після внесення змін до Порядку на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2020 №189, яка набрала чинності 06.03.2020. По-третє, із позовної заяви вбачається, що позивачем визначено ціну позову у розмірі 170 600,00 грн., виходячи із вартості об`єкта оцінки від 31.05.2018, а не заставної вартості предмета іпотеки у розмірі 424 872,00 грн. станом на 04.08.2011. Тим самим, позивач погодилась з ринковою вартістю квартири у розмірі 170 600,00 грн., проте стверджує, що вона не відповідає ринковій вартості спірного нерухомого майна», що вказує на суперечливу поведінку позивача.

Також зазначила, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування обставини встановлені заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31.10.2016 у справі №755/17095/15-ц, яким було задоволено позов ПАТ «Фідобанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором станом на 03.07.2015, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 114 816,78 грн., заборгованість по відсоткам по кредиту у розмірі 16 632,95 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13 892,54 грн., а всього стягнуто 145 342, 27 грн.; стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» витрати по оплаті судового збору в сумі по 1 453,42 грн. В свою чергу у Додатку №1 до Договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 10.04.2018, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», зазначено, що станом на 11.04.2018 сума заборгованості за кредитним договором складає 184 410,27 грн., з яких заборгованість за кредитними коштами - 114 816,78 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 69 593,49 грн., а також пеня - 139 290, 05 грн. Аналогічний розмір заборгованості зазначений у Додатку №1 до Договору №25/04-18 про відступлення права вимоги від 25.04.2018 укладеного між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_3 , та у вимогах від 25.04.2018. Отже, на момент звернення стягнення на предмет іпотеки була непогашена кредитна заборгованість, яка існує до сих пір.

Щодо зареєстрованої у квартирі доньки позивача зазначила, що чинне законодавство не забороняє звертати стягнення на предмет іпотеки, в якому проживає та/або зареєстрована неповнолітня малолітня особа. Слід також зазначити, що у відповідача відсутні відомості, що банк, як попередній іпотекодержатель, надавав згоду на реєстрацію нових осіб у квартирі, яка є предметом іпотеки.

Звертала увагу суду, що державна реєстрація права власності на квартиру іпотекодержателем ОСОБА_3 вже була предметом розгляду у справі № 755/17177/20 та 15.11.2022 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва справі № 755/17177/20, яке набрало законної сили 23.12.2022, було відмовлено у задоволенні позову.

Позивачем не надано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, які б підтверджували, що ОСОБА_9 не була державним реєстратором та не мала права вчиняти реєстраційну дію щодо квартири.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №826/9296/18, на яке посилається позивач, то воно не стосується ОСОБА_1 , оскільки вона не була учасником цієї справи, щодо неї та спірної квартири не встановлені жодні обставини, як наслідок відсутні підстави для застосування ч.4 ст.82 ЦПК України. Крім того, це рішення було скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 171.04.2020 у справі №826/9296/18, яка в подальшому в касаційному порядку не оскаржувалось та яку приховано позивачем від суду. Отже, позивач не має право посилатись на будь-які обставини зі справи №826/9296/18.

23.06.2023 до суду від представника третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника та прийняття рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини та чинного законодавства України.

28.06.2023 до суду з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, на виконання ухвали суду від 18.05.2023, надійшла інформація та документи реєстраційної справи 000.

30.06.2023 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка В.В., на виконання ухвали суду від 18.05.2023, надійшли документи щодо посвідчення та укладання іпотечного договору №014/ZAWSOI/2/l між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , від 04.08.2011, за реєстром № 2412.

11.07.2023 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій останній просив позов задовольнити та на противагу доводів, викладених у відзиві зазначив, що державну реєстрацію права власності слід скасувати, оскільки державного реєстратора Янчук Світлани Іванівни ніколи не існувало, що в подальшому буде підтверджено доказами, клопотання про витребування яких задоволено ухвалою суду від 18.05.2023. Для реєстрації доньки позивача у спірній квартирі не була потрібна згода іпотекодержателя, оскільки вона не була передбачена чинним законодавством України. Позивач обрав інший спосіб захисту та інший підстави позову при поданні заяви до Дніпровського районного суду м. Києва, оскільки у задоволенні позову у справі № 755/17177/20 ОСОБА_1 відмовлено було у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Цього ж дня до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання вказала, що позивачем на підстав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України не доведено, що ОСОБА_9 не була державним реєстратором та не мала права вчиняти реєстраційні дії. ОСОБА_1 не скористалась правом на оскарження рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 15.11.2022 у справі №755/17177/20, яким їй було відмовлено у задоволенні позов повністю, хоча саме це було б правильним способом захисту з огляду на правові позиції Верховного Суду. Щодо зареєстрованої у квартирі доньки позивача, то у межах цієї справи не розглядаються вимог про зняття з реєстрації або виселення осіб зі спірної квартири. Крім того, чинне законодавство не забороняє звертати стягнення на предмет іпотеки, в якому проживає та/або зареєстрована неповнолітня або малолітня особа. Позивач відповідної порушеної норми права у позові та у відповіді на відзив не наводить. В свою чергу у ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-lV зазначено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки користування, аналогічна заборона міститься у п.4.1.4.1. іпотечного договору від 04.08.2011. Враховуючи вищевикладене, позивач у відповіді на відзив не заперечує, що не отримувала згоди іпотекодержателя на реєстрацію нових осіб у квартирі, яка є предметом іпотеки, тобто донька позивача була зареєстрована у спірній квартирі без правових підстав. Відтак у задоволенні позову слід відмовити.

17.07.2023 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І., на виконання ухвали суду від 18.05.2023, надійшли документи двох архівних справ №02-10 на 47 та 41 аркушах.

24.07.2023 до суду з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, надійшло повідомлення щодо виконання ухвали суду від 18.05.2023.

03 та 08.08.2023 до суду з Печерського управління поліції ГУ НПУ у м. Києві, в порядку передоручення Головного слідчого управління НПУ, надійшли документи на виконання ухвали суду від 18.05.2023.

20.09.2023 від третьої особи ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог ОСОБА_1 .

Інших заяв по суті справи не надходило.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерство юстиції України, ДП «Національні інформаційні системи», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, яку призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи. Пояснив суду, що позивач зверталась до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора та останній було відмовлено у задоволенні позовних вимог, через неналежно обраний спосіб захисту. Під час реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачкою було допущено порушення ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, під час реєстрації державний реєстратор ОСОБА_10 не мала повноважень, проте вироку щодо останньої не було ухвалено. Зазначив, що йому невідомо чи була обов`язковою оцінка майна станом на реєстрацію права власності за відповідачкою, а проведення повторної оцінки не є необхідним. Оцінка квартири була проведена без виходу до спірної квартири. Попереднє рішення суду не оскаржували, оскільки погодились із тим, що було обрано невірний спосіб захисту, а даним рішенням не було нічого встановлено. Вказав, що йому невідомо про те, чи зверталась ОСОБА_3 про стягнення коштів, яких не вистачало після звернення стягнення.

Представниця відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала надані пояснення у заявах по суті справи та просила у задоволенні позову відмовити повністю. Пояснила суду, що відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_10 не була державним реєстратором, що остання не отримувала ключ, не вчиняла дій. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у частині ОСОБА_10 не стосується позивача, оскільки воно скасоване апеляційним судом. Вказала, що позивач не зазначила порушення яких норм права відбулось при реєстрації права за відповідачем. У частині оцінки спірної квартирної, то позивачка не зробила рецензування звіту або не замовила іншу оцінку, проте це не є обов`язковим. У розрізі даних спірних правовідносин в межах заявленого позову позивачкою обрано невірний спосіб захисту, оскільки положення ст. 388 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши позиції сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 04.08.2011 між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Авдієнком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2408.

Цього ж дня, між ОСОБА_1 та ПАТ «Ерсте Банк» було укладено іпотечний договір № 014/ZAWSOI/2/1 (з фізичною особою), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2412 (далі - Іпотечний договір).

За умовами п. 1.1. Іпотечного договору, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/ZAWSOI/2/1 від 04.08.2011, укладеного між позичальником та іпотекодержателем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому. У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах іпотечного договору.

Згідно пункту 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно 1 - кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та яка відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.08.2011 Авдієнком В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 2408, буде належати в майбутньому іпотекодавцю після набуття права власності на вищевказану квартиру, разом з усіма її приналежностями і поліпшеннями, які можуть виникнути в результаті переобладнання, перепланування, реконструкції та/або добудови.

Згідно п. 3.1.4. Іпотечного договору, іпотекодержатель має право: у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та/або невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісій, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Згідно п. 5.1. Іпотечного договору, у разі порушення умов кредитного договору та або умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань , вимога про виконання порушеного зобов`язання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень п. 5.5., 5.5.1 Іпотечного договору, у випадку невиконання позичальником та/або іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та/або цим договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. У відповідності до статті 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором по задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд, зокрема але не виключно, може: згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1.) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

За положень п. 5.5.3 Іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Згідно приписів 5.6. Іпотечного договору, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених пунктом 5 цього договору належить іпотекодержателю.

10.04.2018 між ПАТ «ФІДОБАНК», як правонаступником АТ «Ерсте Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГРОВІНГ СТЕЙТ» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований у реєстрі за № 295, за умовами якого, у зв`язку із укладенням між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.04.2010, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором № 014/ZAWSOI/2/1 від 04.08.2011 з урахуванням усіх змін та доповнень, внесених до нього, укладеним між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_7 , первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , посвідченого 04.08.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., за реєстровим № 2412.

25.04.2018 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГРОВІНГ СТЕЙТ», як первісним іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як новим іпотекодержателем, укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за № 372, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за договором іпотеки ,визначеним в пункті 1.2. цього договору, а новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

Згідно положень п. 1.2., 1.3. Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно цього договору відступлення прав вимоги новому іпотекодержателю відступаються права вимоги за договором іпотеки, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , посвідченого 04.08.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., за реєстровим № 2412, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно. З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержателя за договорами іпотеки. Первісний іпотекодержатель набув право вимоги договорами іпотеки на підставі договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки посвідченим 10.04.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І, за реєстровим № 295. Предметом іпотеки, визначеним договором іпотеки, є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 .

25.04.2018 за вих. № 36/02-24 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. передала нотаріально посвідчену вимогу про повернення суми боргу ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І, за реєстровим № 375.

25.04.2018 за вих. № 37/02-24 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. передала нотаріально посвідчену вимогу про повернення суми боргу ОСОБА_7 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І, за реєстровим № 376.

04.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. складено свідоцтво про передачу заяви ОСОБА_3 ОСОБА_12 , яке зареєстроване в реєстрі за № 501.

04.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. складено свідоцтво про передачу заяви ОСОБА_3 ОСОБА_7 , яке зареєстроване в реєстрі за № 502.

07.06.2018 державним реєстратором прав Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В., на підставі договору іпотеки, серія та номер: 2412, виданий 04.08.2011, видавник: ПН КМНО Авдієнко Віталій Вікторович, договору (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: №295, виданий 10.04.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І., договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: №372, виданий 25.04.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру з реєстраційним номером 000, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 .

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно норми ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на викладене, ураховуючи встановлені судом обставини у межах розгляду даної цивільної справи, до відповідачки ОСОБА_3 перейшло право вимоги за іпотечним договором.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У розрізі наведених до суду спірних правовідносин, позивачка уважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_3 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом Іпотечного договору відбулась у протиправний характер та без правових підстав, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», оскільки на момент державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 державний реєстратор Янчук С.В. не мала повноважень державного реєстратора, оскільки втратила паспорт, а в Міністерстві юстиції як державний реєстратор не реєструвалась. На момент реєстрації права власності на предмет іпотеки у квартирі була зареєстрована неповнолітня донька позивачки, а спірна квартира є єдиним житлом малолітньої доньки. Також позивач не надавала згоди на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Крім того, вартість, за якою було звернуто стягнення на предмет іпотеки не відповідає дійсній ринковій вартості спірного нерухомого майна.

Статтею 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008 № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що в іпотечному договорі сторонами було погоджено, що у випадку невиконання позичальником та/або іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та/або цим договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. У відповідності до статті 36 Закону України «Про іпотеку» укладений між сторонами договір є договором по задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд, зокрема але не виключно, може: згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В цьому випадку укладений договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Так, на виконання умов договору ОСОБА_1 та ОСОБА_7 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. було направлено письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. було складено свідоцтва про передачу заяв, зареєстровані у реєстрі за №№ 501, 502, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, відтак вимоги договору у цій частині ОСОБА_3 були виконані у повному обсязі. Крім того, згода на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачена умовами укладеного між сторонами Іпотечного договору, недійсність якого у встановленому порядку встановлена не була, відтак у цій частині доводи позивача не є обґрунтованими, що свідчить про безпідставність вимог позивача у цій частині.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону № 898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням

Ба більше, не є підтвердженими доводи позивачки про те, що державний реєстратор Янчук С.В. на час проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 не мала повноважень державного реєстратора. До суду не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу у цій частині. Так, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/9296/18 від 11.09.2018, на яке як на підставу своїх вимог посилається позивачка, скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019, а провадження по справі закрито. Будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження встановлення фактів щодо державного реєстратора Янчук С.В. у межах кримінального провадження або іншого провадження, позивачкою до суду не надано, щоб давали можливість суду пересвідчитися у доводах позивача щодо державного реєстратора Янчук С.В., відтак доводи позивача у цій частині не є підтвердженими та не заслуговують на увагу суду.

Не заслуговують на уваги доводи позивача у частині того, що квартира, яка є предметом іпотеки є єдиним житлом малолітньої ОСОБА_6 , оскільки положення Закону № 898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) визначають, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ст. 40 зазначеного закону). Предметом даного позову не є виселення мешканців з іпотечного майна.

Крім того, не можуть братися до уваги посилання позивачки щодо порушення порядку визначення вартості предмета іпотеки, оскільки приписи ч. 2 ст. 27 Закону № 1952-IV (у редакції, яка діяла на час державної реєстрації) не вимагали документи щодо оцінки предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Ба більше, зазначені доводи не можуть братися судом підставою для задоволення позовних вимог, оскільки не відповідають обраному позивачем способу захисту у розрізі спірних правовідносин.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормою ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Правовими підставами для звернення позивача за захистом порушених прав є положення ст. 387 Цивільного кодексу України, за якими власник має право витребувати своє майно, від особи яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22) вказано, що: «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17).

Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності та за умовами ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За приписами ст. 400 Цивільного кодексу України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини у їх сукупності у межах розгляду даного цивільного спору, з урахуванням доказів на їх підтвердження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, а судом у межах судового розгляду не встановлено про те, що предмет іпотеки, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3 було набуто останньою без відповідної правової підстави та було відчужено особою, яка не мала права його відчужувати.

Щодо обраного позивачем способу захисту прав у розрізі спірних правовідносин суд зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 року справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що у зв`язку з неналежним виконанням укладеного з банком кредитного договору утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором новий іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за новим іпотекодержателем було зареєстроване державним реєстратором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Проте, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу.

Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. При цьому абзацом другим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Оскільки порушення права власності позивача, як зазначає остання, відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення

Отже, враховуючи обставини конкретної справи та правовідносини, що склалися між сторонами, належним способом захисту прав позивача є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно з урахуванням наведених до суду підстав. При цьому, не є належним способом захисту витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки не відновить становища позивача, яке існувало у момент ймовірного порушення прав останньої, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, керуючись положеннями вищенаведеного діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерство юстиції України, ДП «Національні інформаційні системи», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, оскільки судом не встановлено порушень вимог Закону України «Про Іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, під час здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 16, 202-204, 215, 316, 319, 321, 387, 388, 626-628, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), треті особи: Міністерство юстиції України (, м. Київ вул. Архітектора Городецького, 13), ДП «Національні інформаційні системи» (, м. Київ вул. Бульварно-Кудрявська, 4), ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ), Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (код 37397237, м. Київ, вул. Харківське шосе, 4-А), ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 21.12.2023.

Суддя: