Номер провадження: 22-ц/813/286/23
Справа № 520/5656/19
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/5656/19

Номер провадження: 22-ц/813/286/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зєйналової А.Ф.к.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 ,

- відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою адвоката Твердохлібової Валентини Геннадіївни, діючої від імені ОСОБА_4 , на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Петренка В.С. о 15 годині 42 хвилині 21 жовтня 2019 року, повний текст рішення складений 24 жовтня 2019 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять визнати за ними право власності в порядку спадкування по частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею - 18,6 кв. м., загальною площею - 52,9 кв. м., після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обґрунтовують позовні вимоги тим, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 була рідною сестрою сторін. Відповідно вони є спадкоємцями другої черги спадкування за законом після її смерті, відповідно до ст. 1262 ЦК України.

Позивачі вказують, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось спадкове майно, яке зокрема, складається з квартири АДРЕСА_1 .

Позивачі зазначають, що у встановлений законом строк вони звернулися до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких державним нотаріусом було заведено спадкову справу.

Крім того, як стверджують позивачі, державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори відповідачу ОСОБА_4 було надіслано повідомлення про відкриття спадкової справи, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки для оформлення своїх спадкових прав їм необхідно було надати правовстановлюючі документи на квартиру, зокрема, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину або інший документ, який підтверджує право власності спадкодавця.

Також, державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори зазначив про те, що 24.12.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 Київським районним судом м. Одеси було накладено арешт, зареєстровано 06.05.2015 року за № 02892928.

З урахуванням викладеного, оскільки отримати правовстановлюючі документи на квартиру у повному обсязі у позивачів немає можливості, з метою оформлення права власності в порядку спадкування за законом, після смерті рідної сестри - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони вимушені звернутися до суду, оскільки у них немає іншої можливості оформити свої спадкові права.

Узагальнені доводи відповідача в суді першої інстанції

Адвокат Твердохліб В.Г., діюча від імені ОСОБА_4 , у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування наданого відзиву представник відповідачки посилається на те, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 дійсно була власницею квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 була незаміжньою, дітей не мала, та в останні роки свого життя, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, потребувала допомоги, оскільки не мала можливості задовольнити свої потреби самостійно. Вона зверталась за допомогою, у тому числі, до своїх братів та сестер, однак отримала цю допомогу лише від однієї сестри відповідач - ОСОБА_4 , яка допомагала ОСОБА_5 до останнього дня життя.

Представник відповідачки зазначає, що у зв`язку з тим, що всі інші брати та сестри відмовили ОСОБА_5 у допомозі, остання пообіцяла ОСОБА_4 залишити у спадок все нерухоме майно, власницею якого вона була шляхом складання заповіту щодо усієї спадщини на користь спадкоємиці - ОСОБА_4 .

Крім того, як стверджує представник відповідачки, ОСОБА_5 про своє рішення повідомила іншим братам та сестрам. Однак, після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 було виявлено, що обіцяного ОСОБА_5 заповіту складено не було.

Представник відповідача також зазначає, що оскільки ОСОБА_5 було повідомлено своїх братів та сестру, що є позивачами у цій справі, щодо її рішення про спадщину, ОСОБА_4 09 листопада 2013 року, в межах строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦПК України, звернулась до приватного нотаріуса Лічман І.М. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що останнім часом, як вказує представник відповідача, стосунки з братами та сестрою ОСОБА_4 не підтримувала, про їх долю нічого не знала, а також, враховуючи рішення ОСОБА_5 щодо залишення усього нерухомого майна у спадок ОСОБА_4 , про яке було повідомлено всім братам та сестрам, ОСОБА_4 у своїй заяві зазначила, що інших спадкоємців померлої немає. Крім того, ОСОБА_4 і подумати не могла, що після ситуації яка склалась у сім`ї, її брати та сестри будуть претендувати на спадщину ОСОБА_5 .

Крім того, представник відповідача зазначає, що у відповідачки ОСОБА_4 є підстави вважати, що свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є оригінальним, оскільки з інформації, що була повідомлена відповідачці її батьками, їй відомо, що ОСОБА_3 насправді не є їй рідним братом, а є зведеним. Свідоцтво про народження ОСОБА_3 , надане позивачами, є дублікатом та видане у 1954 році, тобто через 11 років після народження ОСОБА_3 , а також те, що ОСОБА_3 був народжений не у Республіці Молдова, як зазначено у свідоцтві, а в Україні.

З урахуванням викладеного, представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (Т. 1, а. с. 97 - 101).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року задоволено вищевказані позовні вимоги позивачів.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею - 18,6 кв. м., загальною площею - 52,9 кв. м., в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею - 18,6 кв. м., загальною площею - 52,9 кв. м., в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею - 18,6 кв. м., загальною площею - 52,9 кв. м., в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 на момент її смерті, а також відсутність у позивачів оригіналу свідоцтва про право власності на спірну квартиру після смерті ОСОБА_5 , є перешкодою для реалізації позивачами їх права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у нотаріальному порядку, оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право власності та не здійснив державну реєстрацію такого права.

При цьому, суд прийняв до уваги те, що реєстрація права власності за ОСОБА_5 після її смерті на квартиру АДРЕСА_1 та відсутність у позивачів правовстановлюючих документів на квартиру призвела до неможливості позивачам оформити свої спадкові права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду їх право захистити неможливо (Т. 3, а. с. 99 - 109).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Твердохліб В.Г., діюча від імені ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає на те, що: 1) в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доводів позивачів про те, що державний нотаріус третьої Одеської державної нотаріальної контори повідомив позивачам в оформленні спадщини; 2) судом було витребувано відомості щодо наявності актового запису та повний витяг з актового запису про народження ОСОБА_3 , однак відповіді так і не було отримано. Судом не було вжито заходів щодо її отримання; 3) судом не було звернуто уваги на те, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 після її смерті, тому на момент її смерті право власності на квартиру у спадкодавця не виникло; 4) помилковим є посилання суду на рішення у справі №520/5693/19, оскільки воно не набрало законної сили (Т. 3, а. с. 114 - 120).

Узагальнені доводи позивачів в апеляційному суді

Позивачі у відзиві на апеляційну скаргу, просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказують на те, що посилання апелянта на те, що судом було витребувано інформацію щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , однак не було її отримано, та винесено рішення суду, є помилковими. З приводу посилань відповідачки на те, що ОСОБА_3 , як на її думку, не є рідним братом померлої, судом першої інстанції було надано обґрунтовану оцінку вказаним твердженням. Апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, висновків суду першої інстанції вона не спростовує (Т. 3, а. с. 153 - 159).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.12.2019 року апеляційну скаргу адвоката Твердохлібової Валентини Геннадіївни, діючої від імені ОСОБА_4 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року було залишено без руху (Т. 3, а. с. 132 - 134).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Твердохлібової Валентини Геннадіївни, діючої від імені ОСОБА_4 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року (Т. 3, а. с. 145 - 147).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.04.2020 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 160).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 01.08.2023 року № 763/0/15-23 суддю ОСОБА_6 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.08.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Призначено справу до розгляду (Т. 3, а. с. 243 - 243 зворотна сторона).

30.11.2023 року від ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

У судовому засіданні адвокат Біла Ж.Г., діюча від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила в її задоволенні відмовити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою ОСОБА_4 , колегія суддів вважає, що останнє не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься ордер серії ОД №564138, відповідно до якого адвокат Дабіжа О.А. діє від імені та представляє інтереси ОСОБА_4 (Т. 3, а. с. 198).

Суду не було надано доказів неможливості прибуття у судове засідання адвоката Дабіжи О.А., крім того не надано доказів про можливе розірвання договору про надання правової допомоги тощо.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Твердохліб В.Г., діючої від імені ОСОБА_4 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Тараклія Тараклійська МРСР народився ОСОБА_3 , батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) (Т. 1, а. с. 33).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Серпневе Тарутинського району народилася ОСОБА_5 , у свідоцтві про народження в графі батько відомостей немає, в графі мати вказано - ОСОБА_9 (Т. 1, а. с. 23).

03 травня 1952 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на - « ОСОБА_10 » (Т. 2, а. с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Серпневе Тарутинського району Одеської області народилася ОСОБА_10 (після реєстрації шлюбу 05.12.1975 року змінила прізвище на - ОСОБА_11 , батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (Т. 1, а. с. 24, 25).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Серпневе Тарутинського району Одеської області народився ОСОБА_2 , батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (Т. 1, а. с. 32).

ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Серпневе Тарутинського району Одеської області народилася ОСОБА_10 (після реєстрації шлюбу 03.02.1982 року змінила прізвище на - « ОСОБА_4 , батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (Т. 2, а. с. 93, 94).

Відносно того, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у графі батько вказано - ОСОБА_7 , у графі мати - ОСОБА_8 , які одружились після його народження - ІНФОРМАЦІЯ_9 , суд зазначає про те, що свідоцтво про народження видано повторно 16 жовтня 1958 року, тобто вже після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вказане свідоцтво ніким не оскаржувалось та недійсним не визнавалось.

Крім того, рішенням Ноябрського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу від 15.04.2019 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Ямало-Ненецького автономного округу від 17.07.2014 року, ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту про відсутність родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 3, а. с. 72 - 76, 78 - 82).

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними сестрами та братами.

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (Т. 2, а. с. 17, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Басарабяска, Республіка Молдова, померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть переклад з румунської мови на українську, свідоцтво про смерть видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Басарабяска (Т. 1, а. с. 35 - 38).

За життя ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 13.11.2008 року номер запису: 569 в книзі: 692пр-185, на праві приватної власності належала квартира за адресою - АДРЕСА_2 (Т. 2, а. с. 159, 161).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2008 року між ВКФ «Тірас» у вигляді ТОВ та ОСОБА_5 було укладено договір № 10/ЦП про інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій, відповідно до умов якого, в порядку передбаченому цим договором інвестор зобов`язується інвестувати будівництво об`єкта будівництва шляхом купівлі цільових облігацій підприємства. Об`єкт будівництва житловий будинок, за адресою - АДРЕСА_3 . Розмір інвестиції інвестора становить - 348 001,60 грн. без ПДВ (Т. 3 а. с. 43).

Згідно акту прийому-передачі квартири №10 від 03 грудня 2012 року, ВКФ «Тірас» ТОВ на виконання договору інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій №10/ЦП від 19 серпня 2008 р. передає, а ОСОБА_5 приймає у власність 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Сума за договором складає 348 001,60 грн., яка повністю сплачена ОСОБА_5 (Т. 2, а. с. 44).

Однак, отримати свідоцтво про право власності на вказану квартиру ОСОБА_5 не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, зокрема, на квартиру за адресою - АДРЕСА_2 , та на квартиру АДРЕСА_1 .

Зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної Третьою Одеською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що 21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх сестри - ОСОБА_5 (Т. 2, а. с. 25, 26, 33 - 35).

Листом від 29 жовтня 2013 року за № 6289/02-14 Третя Одеська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_4 про відкриття спадщини після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та роз`яснила, що у строк до 13.12.2013 року їй необхідно подати /відправити/ в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини або відмову він неї (Т. 2, а. с. 43).

Постановами державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 20 квітня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири під АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , оскільки в нотаріальну контору не надано правовстановлюючий документ на спадкову квартиру та на неї накладений арешт Київським районним судом м. Одеси 24.12.2014 року, зареєстрований 06.05.2015 за № 02892928 (Т. 2, а. с. 136 - 138).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 09.11.2013 року ОСОБА_4 , вже після заведення спадкової справи Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, також звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. було заведено ще одну спадкову справу № 51/2013 (Т. 2, а. с. 141 - 181). У заяві про прийняття спадщини ОСОБА_4 зазначила, що інших спадкоємців не має.

Так, 31.03.2014 року ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., як єдиному спадкоємцю, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 (Т. 2, а.с. 176). Свідоцтво було зареєстровано в реєстрі за № 1430.

22 серпня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_4 передала у власність, а малолітній ОСОБА_13 , в особі законного представника - матері ОСОБА_14 , прийняв у власність квартиру за адресою - АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею - 34,4 кв. м., у тому числі житловою площею - 17,5 кв. м..

У подальшому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2018 року (справа № 520/4639/15-ц) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13.02.2018 року, яке набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку, було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 31 березня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за № 1430, на квартиру АДРЕСА_5 (Т. 1, а. с. 39 - 41, 43).

Також, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2019 року (справа № 520/5693/19) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , було витребувано у ОСОБА_13 , в особі його законного представника - матері ОСОБА_14 , на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею - 34,4 кв. м., житловою площею - 17,5 кв. м., яка була відчужена за договором купівлі-продажу від 22.08.2014 р., укладеним між відповідачем ОСОБА_13 , в особі його законного представника - матері ОСОБА_14 , і ОСОБА_4 та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г. Л. (реєстр №1553), з номером запису про право власності 5175013, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01 (Т. 2, а. с. 238 - 241).

Вказане рішення було оскаржено до Одеського апеляційного суду, і на теперішній час рішення апеляційним судом ще не прийнято.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , яке було видане 31.03.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. ОСОБА_4 , як єдиному спадкоємцю, було скасовано, а вказану квартиру, за адресою - АДРЕСА_2 , яка була відчужена за договором купівлі-продажу, було витребувано.

По справі виникли спадкові правовідносини

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо посилання апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доводів позивачів, що державний нотаріус третьої Одеської державної нотаріальної контори повідомив апелянта про прийняття позивачами спадщини, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з витребуваної судом першої інстанції копії спадкової справи, заведеної Третьою Одеською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що 21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх сестри - ОСОБА_5 (Т. 2, а. с. 25, 26, 33 - 35).

Листом від 29 жовтня 2013 року за № 6289/02-14 Третя Одеська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_4 про відкриття спадщини після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та роз`яснила, що у строк до 13.12.2013 року їй необхідно подати /відправити/ в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини або відмову він неї (Т. 2, а. с. 43).

Отже, твердження апелянта про відсутність інформації про направлення державним нотаріусом третьої Одеської державної нотаріальної контори інформації, спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилання апелянта, на те, що судом було витребувано актовий запис та повний витяг з актового запису про народження ОСОБА_3 , однак відповіді так і не було отримано. Судом не було вжито заходів щодо її отримання, колегія суддів зазначає наступне.

Відносно того, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 , у графі батько вказано ОСОБА_7 , у графі мати ОСОБА_8 , які одружились після його народження ІНФОРМАЦІЯ_9 , суд зазначає про те, що свідоцтво про народження видано повторно 16 жовтня 1958 року, тобто вже після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вказане свідоцтво ніким не оскаржувалось та недійсним не визнавалось.

Крім того, рішенням Ноябрського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу від 15.04.2019 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Ямало-Ненецького автономного округу від 17.07.2014 року, ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту про відсутність родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 3, а. с. 72 - 76, 78 - 82).

Щодо посилання апелянта на те, що судом не було звернуто уваги, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 після її смерті, тому на момент її смерті право власності на квартиру у спадкодавця не виникло.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2008 року між ВКФ «Тірас» у вигляді ТОВ та ОСОБА_5 було укладено договір № 10/ЦП про інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій, відповідно до умов якого, в порядку передбаченому цим договором інвестор зобов`язується інвестувати будівництво об`єкта будівництва шляхом купівлі цільових облігацій підприємства. Об`єкт будівництва житловий будинок, за адресою - АДРЕСА_3 . Розмір інвестиції інвестора становить - 348 001,60 грн. без ПДВ (Т. 3, а. с. 43).

Згідно акту прийому-передачі квартири №10 від 03 грудня 2012 року, ВКФ «Тірас» ТОВ на виконання договору інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій №10/ЦП від 19 серпня 2008р. передає, а ОСОБА_5 приймає у власність 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Сума за договором складає 348 001,60 грн. та повністю сплачена ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 44).

Однак, отримати свідоцтво про право власності на вказану квартиру за життя ОСОБА_5 не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту витребуваної судом копії реєстраційної справи вбачається, що 04.07.2013 року на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 5717413, на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 3, а. с. 30), рішення про державну реєстрацію права власності було прийнято 02.07.2013 року (Т. 3, а. с. 57 - 58), а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 20 квітня 2018 року, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за законом на частку квартири під АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , зазначив що в нотаріальну контору не надано правовстановлюючий документ на спадкову квартиру та накладений арешт Київським районним судом м. Одеси 24.12.2014 року, зареєстрований 06.05.2015 за № 02892928 (Т. 2, а. с. 136 - 138).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 на момент її смерті, а також відсутність у позивачів оригіналу свідоцтва про право власності на спірну квартиру після смерті ОСОБА_5 , є перешкодою для реалізації позивачами їх права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у нотаріальному порядку, оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право власності та не здійснив державну реєстрацію такого права.

При цьому, суд приймає до уваги те, що реєстрація права власності за ОСОБА_5 після її смерті на квартиру АДРЕСА_1 та відсутність у позивачів правовстановлюючих документів на квартиру призвела до неможливості позивачам оформити свої спадкові права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду їх право захистити неможливо.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання за ними право власності в порядку спадкування по частки кожному на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 52,9 кв.м., після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта на помилковість посилання суду на рішення у справі №520/5693/19, оскільки воно не набрало законної сили, колегія суддів зазначає, що постановою Одеського апеляційного суду від 05.09.2023 року у цивільній справі №520/5693/19 апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2019 року залишено без змін.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яке ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Твердохлібової Валентини Геннадіївни, діючої від імені ОСОБА_4 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Твердохлібової Валентини Геннадіївни, діючої від імені ОСОБА_4 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Твердохлібової Валентини Геннадіївни, діючої від імені ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе