Справа № 472/581/23
Провадження №2-с/472/5/23
УХВАЛА
про скасування судового наказу та про відмову в задоволенні заяви про відшкодування судових витрат
28 червня 2023 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Орленко Л.О., розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу №472/539/23 від 26 червня 2023 року, виданого Веселинівським районним судом Миколаївської області,
26 червня 2023 року Веселинівським районним судом Миколаївської області видано судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 за спожитий природний газ, за яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" заборгованість за спожитий природний газ по о/р НОМЕР_1 в розмірі 5205,89 грн. - основного боргу, та судовий збір в розмірі 268,40 грн.
28 червня 2023 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування вказаного судового наказу з посиланням на те, що вимоги стягувача є необгрунтованими, оскільки в нього відсутня заборгованість, так як він щомісячно сплачує послуги за спожитий природний газ, а тому довідка про фінансовий стан не відповідає дійсності.
Оглянувши та дослідивши матеріали заяви про скасування судового наказу, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом досліджено судовий наказ від 26 червня 2023 року, виданий Веселинівським районним судом Миколаївської області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 за спожитий природний газ, за яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" заборгованість за спожитий природний газ по о/р НОМЕР_1 в розмірі 5205,89 грн. - основного боргу, та судовий збір в розмірі 268,40 грн. Копію судового наказу ОСОБА_1 отримав 27 червня 2023 року.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не визнає суму заборгованості, яка нарахована стягувачем, і вважає, що в нього взагалі відсутня заборгованість.
Таким чином, ОСОБА_1 не визнає, що в нього наявна заборгованість перед ТОВ "Миколаївгаз Збут", тобто вбачається, що між сторонами наявний спір про право.
Беручи до уваги, що наказне провадження є безспірним, а заява боржника про скасування судового наказу свідчить про заперечення ОСОБА_1 наявність у нього заборгованості перед стягувачем, при цьому закон не зобов`язує суд перевіряти наявні письмові докази в наказному провадженні, то відповідна заява боржника є підставою для скасування судового наказу.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Заява про скасування судового наказу відповідає вимогам ЦПК України та підстави для її повернення відсутні.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що доводи, викладені боржником, потребують додаткового дослідження, що неможливо здійснити в рамках наказного провадження, оскільки з матеріалів та обставин даної справи вбачається, що між сторонами наявний спір про право, який підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу слід задовольнити, а судовий наказ скасувати.
Крім того, в своїй заяві про скасування судового наказу ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Миколаївгаз Збут» витрати на правничу допомогу, в обґрунтування чого вказував, що з метою отримання професійної правничої допомоги з підготовки та ведення цієї справи 27 червня 2023 року між ним та адвокатом Венделем О.М. укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого йому надавались адвокатські послуги по цій справі, вартість яких становить 3000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №11 від 27.06.2023 року. Крім того, ним понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 134,20 грн. Таким чином, просив суд стягнути із ТОВ «Миколаївгаз Збут» на свою користь судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., та із витрат по сплаті судового збору в розмірі 134,20 грн.
При вирішенні вказаних вимог боржника, суд виходить з наступного.
Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 48 ЦПК України).
У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).
Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Указаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Частина 4 статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За приписами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм вбачається, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3, 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.
У справі наказного провадження, що розглядається, суд дійшов висновку про скасування судового наказу, що свідчить про те, що боржник - особа, з якої стягувач просить вчинити стягнення, не згоден з заявленими вимогами матеріально заінтересованою особою кредитором (стягувачем) - особою, яка звернулася до суду. Отже, спір між стягувачем та боржником суд не вирішував, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. З огляду на приписи частини 2 статті 164 ЦПК України можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.
Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями частини 2 статті 160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.
Таким чином, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.
Більш того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, та за правилами наказного провадження стягувач по справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.
Те ж саме стосується і витрат зі сплати судового збору, які також не підлягають розподілу в наказному провадженні.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява боржника про відшкодування йому судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 258-261 ЦПК України, суд -
Заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу №472/539/23 від 26 червня 2023 року, виданого Веселинівським районним судом Миколаївської області, - задовольнити.
Судовий наказ №472/539/23, виданий Веселинівським районним судом Миколаївської області 26 червня 2023 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 за спожитий природний газ, за яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" заборгованість за спожитий природний газ по о/р НОМЕР_1 в сумі 5205,89 грн. - основного боргу, та судовий збір в розмірі 268,40 грн., - скасувати.
В задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" на його користь понесених ним судових витрат, які складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., та із витрат по сплаті судового збору в розмірі 134.20 грн., - відмовити.
Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" про його право звернутися з вказаними у заяві про видачу судового наказу вимогами в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.
Ухвала суду в частині скасування судового наказу апеляційному оскарженню не підлягає.

Ухвала суду в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко