ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/6211/21 Головуючий суддя І інстанції Білінська О. В.
Провадження № 22-ц/818/1711/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06 липня 2023 року, по цивільній справі № 646/6211/21, за позовом Моторного (транспортне) страхового бюро до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

У вересні 2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 27627,47 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача сплачений судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що 25.04.2018 о 13 год. 35 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ, д.н.з., НОМЕР_1 , допустив зіткнення з транспортним засобом «Мазда», д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом було завдано механічних пошкоджень.

Керуючись вимогами Закону України №1961-IV потерпіла особа повідомила позивача про настання ДТП та надала останньому усі необхідні документи надання яких передбачається ст. 35 Закону України №961-IV. Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Відповідно до Звіту №190/2018 та інших документів встановлено, що сума регламентної виплати складає 27627,47 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована то відповідач, як особа, що винна у настанні ДТП, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду.

На підставі вищевикладеного, просило стягнути з ОСОБА_1 завдану шкоду у порядку регресу 27627,47 грн. Та судовий збір 2270,00.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року позов Моторного (транспортне) страхового бюро задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 26327 гривень 47 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 2270,00 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував того, що справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку накладення стягнення. Вину жодного з водіїв не встановлено.

Вказав, що його вина у здійсненій ДТП, що мала місце 25.04.2018 не встановлена жодними доказами, провадження по справі було закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП без встановлення вини відповідача.

Зазначив, що вина осіб, що притягаються до адміністративної відповідальності не встановлюється у справах, де провадження закривається.

У письмовому відзиві представник МТСБУ Бутенко М.О. просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення залишити без змін.

Вказав, що вина відповідача підтверджується постановою Харківського апеляційного суду у справі № 641/3584/18 від 23.11.2018, оскільки підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за п.1 ст.247 КУпАП не вбачається. Вказана постанова є доказом вини відповідача та не потребує додаткового доказування стороною позивача щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем.

Зауважує, що за обставин коли провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, тоді як в даному випадку провадження закрито з нереабілітуючих підстав - на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. У постановах Верховного Суду України від 10.04.2019 у справі №335/8507/16-ц та від 16.04.2019 у справі 927/623/18 викладені відповідні висновки.

Вказав, що до ч.5 ст.82 ЦПК України відсутність вини відповідача не встановлено у постанові Харківського апеляційного суду у справі № 641/3584/18 від 23.11.2018. Однак, відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем частково доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, тому Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке виплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 , має право зворотної вимоги до відповідача як винної особи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2018 року о 13-35 годині, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 210994-20», номерний знак НОМЕР_3 , при проїзді регульованого перехрестя проспект Гагаріна проспект Льва Ландау в м. Харкові при повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю «Mazda», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 в наслідок чого сталось ДТП, чим заподіяна матеріальна шкода, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №017073.

Відповідно до п. 16.6 ПДР України повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що «дана ДТП відбулась саме в зв`язку з діями водія автомобіля ВАЗ -210994-20 транзитний номер НОМЕР_3 , оскільки дії останнього та протиправні наслідки, які настали в результаті ДТП - перебували в причинному зв`язку. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про механізм ДТП, який виник через недотримання водієм ПДР України та вважає доведеною провину водія ОСОБА_1 в порушенні п. 16.6 ПДР України, в результаті чого, відбулась ДТП 25.04.2018 р. за його участю, тому, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за ст.124 КУпАП».

Постановою Харківського апеляційного суду від 23.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 скасовано та винесено нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль MAZDA, д.н.з. НОМЕР_2 , був пошкоджений, внаслідок чого його власнику ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , завдано матеріальних збитків (а. с. 9-10).

Як вбачається зі звіту про оцінку вартості №190/2018 від 09.06.2018 встановлено, що ринкова вартість автомобіля MAZDA, д.н.з. НОМЕР_2 на час ДТП 25.04.2018 складає 51678, 68 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 146611,76 грн., в тому числі з ПДВ, коефіцієнт фізичного зносу складає 0,70, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників складає 61163,96 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MAZDA, д.н.з. НОМЕР_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3791224.

ОСОБА_2 є власником автомобіля, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

07 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 7).

05 липня 2018 року ОСОБА_2 надала до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про відшкодування шкоди (а. с. 8).

На підставі наказу № 439 від 18 січня 2019 року Моторним (транспортним) страховим бюро України відшкодовано ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 26327,47 грн, що підтверджується платіжним дорученням №766323 від 30 січня 2019 року (а. с.39, 42).

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 41.4 статті 41 Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі №521/10891/15 (провадження №61-26689св18) дійшов висновку про те, що на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це випливає із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим, в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Судувід 04 липня 2018 року в справі №910/2603/17 (провадження №12-134гс18).

Як встановлено судом Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено власнику автомобіля MAZDA, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 регламентну виплату у розмірі 26327,47 грн, у зв`язку з пошкодженням її автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась за його участі та участі транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 , цивільна відповідальність якого не була застрахована. Сплата страхового відшкодування, а також вартість послуг зі складання звіту про визначення вартості матеріального збитку встановлені судом та підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи, що законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі, потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, в порядку регресу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 26327,47 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення вину жодного з водіїв не встановлено; у цій справі суд також не встановив його вину у спричиненні шкоди,; що тягар доказування вини лежав не лише на ньому, а й на позивачеві, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася за участі двох транспортних засобів, і кожна сторона звинувачує одна одну у порушенні Правил дорожнього руху; що Моторне (транспортне) страхове бюро України може відшкодувати шкоду лише потерпілій особі, тому мав відмовити у виплаті ОСОБА_2 , судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Комінтернівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, ОСОБА_1 .

У подальшому зазначену постанову суду скасовано постановою Харківського апеляційного суду від 23.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 скасовано та винесено нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Внаслідок скасування вказана постанова суду першої інстанції не має преюдиціального значення.

При цьому, суд інстанції на підставі інших доказів, які є у справі повідомлення про ДТП, а.с. 7 т.1, схема ДТП а.с. 8 т.1, які відповідач не спростовував) правильно встановив, що 25 квітня 2018 року о 13-35 годині, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 210994-20», номерний знак НОМЕР_3 , при проїзді регульованого перехрестя проспект Гагаріна проспект Льва Ландау в м. Харкові при повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю «Mazda», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 в наслідок чого сталось ДТП, чим заподіяна матеріальна шкода.Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.

Суд кваліфікував дії водія ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП - за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених частиною 2 статті 38 цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення (висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 383/846/18).

Отже, той факт, що відповідача ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, не є підставою для звільнення його від цивільної відповідальності, оскільки провадження у справі закрито з не реабілітуючих підстав, а у зв`язку з пропуском строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо відсутності його вини у дорожньо-транспортній пригоді. Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не оскаржувався. Клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи від нього не надходило.

Крім того, незважаючи на отримання механічних пошкоджень також і його автомобілем, про що зазначено у протоколах та судових рішеннях у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не ставив вимог про виплату йому відшкодування.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин, у даному виплата позивачем МТСБУ в інтересах відповідача регламентної виплати, є правомірною, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У даній цивільній справі був розглянутий спір про стягнення регламентної виплати у порядку регресу, тому за змістом сказаної норми ст. 204 ЦК України наявність вини відповідача презюмується та може бути спростована відповідачем, однак належних у допустимих доказів на її спростування відповідач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України до суду першої інстанції не надав. Тому наведені у доводах скарги заперечення доведеності вини відповідача є безпідставними і колегією суддів відхиляються.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок відшкодувати в порядку регресу витрати Моторного (транспортного) страхового бюро України на виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, відмовляючи у частині задоволенні вимог щодо відшкодування витрат за огляд авто та збір документів, оскільки відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» не передбачено відшкодування витрат за огляд авто та збір документів.

Згідно з підпунктом 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону.

Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована, що ДТП виникла не з його вини, що розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди є іншим.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про те, що оскільки МТСБУ сплачено потерпілій особі 26327,47 грн у порядку відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, наявні підстави для стягнення в порядку регресу з відповідача вказаної суми страхового відшкодування.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 335/8507/16-ц, відповідно до якої закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування пункту 7 статті 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06 липня 2023 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.