Справа № 226/1917/23

Справа 226/1917/23
Провадження № 2/226/544/2023
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2023 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Лазарєвої В.В.,

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1 (відсутній),

представник позивача ОСОБА_2 (відсутній),

відповідач ОСОБА_3 (відсутній),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що він придбав у ОСОБА_3 житлову квартиру, що складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 34,1 квадратних метри, в тому рахунку жилою 18,7 квадратних метри, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 23.05.2001 року. За купівлю вищевказаної квартири ним було сплачено відповідачу п`ятсот гривень, які останній одержав до підпису договору купівлі - продажу квартири від 23.05.2001 року у повному розмірі, про що свідчить його підпис у п. 3 вище зазначеного договору. Вказаний договір купівлі - продажу квартири був оформлений Регіональною товарною біржею «Юго-Восток», реєстраційний номер 843 від 23.05.2001 року та зареєстрований в Димитровському БТІ від 25.05.2001 року. Вирішивши продати належну йому як власнику квартиру та звернувшись у жовтні 2023 року до нотаріуса для консультації, йому було роз`яснено, що оформлення в подальшому договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, згідно якого він є власником, неможливо, так як реєстрація регіональною товарною біржею «Юго-Восток» не є правовстановлюючим документом, та цей договір нотаріально не посвідчений, внаслідок чого договір купівлі - продажу квартири є недійсним. Між тим він не має можливості здійснювати розпорядження своїм майном у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу квартири не посвідчений нотаріально, що порушує його права як власника. При укладанні договору купівлі-продажу квартири він та відповідач домовилися щодо усіх його істотних умов, виконали усі умови необхідні для укладення правочину, між ними відбулося повне виконання договору. Укладаючи договір купівлі - продажу квартири в регіональній товарній біржі Юго-Восток» він був впевнений, що даний договір дійсний та не потребує нотаріального посвідчення, адже в момент укладання представник біржі пояснив йому, що згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір, зареєстрований на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню. Починаючи з 2001 року і до теперішнього часу, він добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується вказаною квартирою за призначенням більше 20 років, доглядає та утримує її, постійно сплачує вартість житлово-комунальних послуг, робить в ній поточний та капітальний ремонти, просив суд визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рух справи.

26 жовтня 2023 року провадження у справі відкрите, визначено її розгляд у загальному провадженні.

Ухвалою суду від 5 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закінчене, призначено справу до судового розгляду на 25 грудня 2023 року.

Позиції сторін.

Позивач, представник позивача до судового засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Надали до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, не заперечують проти розгляду справи у порядку заочного провадження. Позивач, представник позивача наполягають на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду заяву із клопотанням розглянути справу за його відсутності, визнав вимоги позову.

Враховуючи позицію сторін та надані суду докази, суд вважає необхідним дану справу розглянути за відсутності сторін на підставі наданих суду матеріалів.

Встановлені судом фактичні обставини.

23 травня 2001 року на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» № 843 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належать продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 , виданого 23 лютого 1999 року (п.2 договору). Квартира продана за 500 грн, які отримані продавцем до підписання даного договору (п.3 договору). В п. 11 договору зазначено, що згідно ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В п. 14 договору зазначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в БТІ м. Димитрова (а.с. 13).

Договір зареєстровано у Димитровському БТІ 25.05.2001 року на ім`я ОСОБА_1 , підстава реєстрації договір купівлі-продажу квартири №843 від 23.05.2001 року (а.с. 14).

Згідно відповіді на запит Виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 98 від 16.10.2023 року, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до 01.01.2013 року належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 23.05.2001 року, реєстраційний № 843. Договір купівлі-продажу квартири зареєстровано в БТІ м. Димитров 25.05.2001 року за реєстровим № 26 (а.с. 18).

Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви суду.

Спірна угода укладена в 1998 році. Отже, на правовідносини щодо її укладення поширюється чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідності до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу).

Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до частини 1 ЗУ «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Згідно з Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ЗУ «Про товарну біржу»).

Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі продажу квартири за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.

Відповідно до абз.3 п.2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст.15 Закону України ЗУ «Про товарну біржу»"Про товарну біржу" та ст.277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування ст.15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».

Судом встановлено, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

Отже, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру.

Так, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу не спростовані та свідчать про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем нерухомого майна. Право власності ОСОБА_1 на квартиру зареєстровано у БТІ.

Враховуючи надані суду дані щодо спірної квартири, порядок та підстави набуття ОСОБА_1 права власності на належну йому квартиру, а також відсутністю на даний час іншої можливості ніж встановлення судом права позивача на належне йому майно, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) про визнання права власності на нерухоме майно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову квартиру загальною площею 34,1 квадратних метрів, житловою 18,7 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Коваленко