Справа 206/1829/22
Провадження 2/206/1670/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Нестеренко Т.В.,

при секретарі - Бублейник В.В.,

представника позивача - адвоката Іванісова В.С.,

за участю представника відповідача - адвоката Фурман В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.05.2013 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір №699124 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до Відповідно до п. 1.1.1 р.1 Договору Банк відкрив на ім`я Відповідача поточний рахунок в гривні України, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ Банку. На виконання умов Договору Банк надав Відповідачу платіжну картку та ПІН - конверт до неї (п.1.1.2 р.1 Договору). Відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 55 000,00 грн.. Строк дії Кредиту встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. При випуску Платіжної картки на новий термін, Кредиту продовжується на строк дії Платіжної картки. Процентна ставка за Кредитом є фіксованою, і складає 24,00 процентів річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за Несанкціонованим овердрафтом складає 35 процентів річних. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.І ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Абзацом 1 ч. 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений Договором або Законом (ст.612 ЦК України). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст.ст. 549-551 ЦК України передбачена відповідальність боржника перед кредитором у вигляді неустойки, розмір якої встановлюється договором. Станом на 09.06.2022 року розмір заборгованості Відповідача перед Банком становить 71 200,25 (сімдесят одна тисяча двісті грн. 25 коп.) гривень, яка складається: заборгованість за кредитом 54 962,00 грн., заборгованість за відсотками 5 378,70 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 1 454,61 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 161,98 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 847,27 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 8 395,69 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 71200,00 грн. та судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Не погодившись із доводами представника позивача представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №206/1829/22 за позовною заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «державний ощадний банк України» (надалі - Позивач) до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про стягнення кредитної заборгованості. Позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість у сумі 71200 (сімдесят одна тисяча двісті) грн. 25 коп. та судовий збір у сумі 2481 гривень 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 1 ст.178 ЦПК України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Згідно з ч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою суду від 10.10.2023 року задоволено клопотання адвоката Відповідача про витребування доказів та зобов`язано Позивача надати належним чином засвідчені копії документів та інформацію.

07.11.2023 року на електронну пошту адвоката Відповідача надійшли документи від представника Позивача. Ухвала суду була виконана частково. Станом на 23.11.2023 року залишок документів та відомостей на виконання ухвали суду не надходили.

З документів, які були надані стороною Позивача можна встановити, що Відповідач НЕ отримував зазначені грошові кошти, отже в нього відсутні будь-які зобов`язання перед Позивачем, а позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Як зазначалося раніше, з 2013 року громадянин ОСОБА_1 був клієнтом Енергодарського відділення ТВБВ №10007/0359 філії Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк» де мав картковий рахунок для отримання заробітної плати із встановленим кредитним лімітом 55 000 (п`ятдесят п`ять) тисяч грн., яким періодично користувався.

В липні 2019 року Скаржник переїхав на постійне проживання до Республіки Польщі, що підтверджується відбитком штампу про перетин державного кордону в закордонному паспорті Скаржника та повідомленням про присвоєння податкового номеру PESEL, копії яких додаються.

У січні 2020 року Скаржник вирішив погасити наявну в нього заборгованість, що підтверджується листом від АТ «Ощадбанк» від 11.07.2023 №11/5-17/2824/2023/с.

Оскільки в 2020 році було введено обмеження щодо перетину кордону через пандемію COVID-19, Скаржник не зміг самостійно виїхати з Польщі до України для закриття рахунку.

З метою закриття рахунку, Скаржник звернувся до своєї знайомої - ОСОБА_2 , яка працювала в Енергодарському відділенні ТВБВ №10007/0359 філії Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк», з проханням допомогти у закритті рахунку. ОСОБА_2 Скаржник добре знав через свою дружину - гр. України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Гр. України ОСОБА_2 за допомогою додатку для обміну повідомленнями viber надавала Скаржнику інструкції щодо необхідних дій для закриття рахунку. Скрін-шоти зазначеного листування були надані разом із заявою про вчинення злочину.

Так, зокрема, вона ( ОСОБА_2 ) 04.06.2020 року повідомила, що після того як дружина Скаржника передасть їй грошові кошти для оплати за користування мобільним додатком онлайн-банкінгу, Скаржник має здійснити вихід із мобільного додатку та видалити додаток з телефону.

17.06.2020 року дружина Скаржника, ОСОБА_3 передала в розпорядження ОСОБА_2 , як уповноваженого представника банківської установи, банківську картку Скаржника для знищення.

В той же день Скаржник здійснив вихід з додатку мобільного онлайн-банкінгу та видалив додаток з телефону.

З 17.06.2020 року Скаржник не має доступу ані до банківської пластикової картки, яка була передана співробітниці банку, ані до свого онлайн кабінету в мобільному банкінгу.

10.07.2020 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 довідку за підписом керуючого ТВБВ №10007/0359 філії Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк» Баришева О.В. про те, що станом на 10.07.2020 року кредит погашений в повному обсязі. Не має відкритих, карткових, поточних та депозитних рахунків.

19.07.2020 року ОСОБА_3 разом з двома неповнолітніми дітьми переїхала до Скаржника на постійне проживання в Республіці Польща.

Відповідно до наданої Позивачем Виписки по картковому рахунку Відповідача початковий баланс станом на 01.07.2020 року становив -12.21 грн.

Перша операція з картою відбулася 13.08.2020 року - а саме зняття готівки в розмірі 10 000 грн. І далі відбувалося регулярне зняття готівкових коштів до 16.01.2021 року.

Згідно з наданими Позивачем документами, дата відкриття карти - 03.08.2020 року, а дата видачі карти -12.08.2020 року. Картка була випущена без ПІН-конверта, ПІН-код встановлювався при видачі та активації картки в касі.

До 03.08.2020 року зазначається фінансовий номер НОМЕР_1 - який належить Відповідачу, а з 03.08.2020 року - НОМЕР_2 - який належить невстановленій особі.

Тобто: Відповідач погасив наявну в нього заборгованість, закрив рахунки в Ощадбанку, повернув пластикову картку для знищення представнику банку, про що отримав відповідно довідку від 10.07.2020 року, а 03.08.2020 року, коли і Відповідач, і його дружина перебували в Республіці Польща, невстановлені особи (найімовірніше, що працівники АТ «Ощадбанк») випустили нову картку, прив`язали до неї свій фінансовий номер, активували картку в касі банку та здійснювали знаття готівкових коштів. Важливим також є той факт, що ВСІ операції зняття готівки відбувалися виключно за допомогою банкомату, який розташований в приміщенні відділення банку!

На підтвердження факту перебування Відповідача та його дружини в цей час за кордоном, адвокатом Відповідача було подано адвокатський запит до Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із проханням надати інформацію про перетин державного кордону. Відповідь на адвокатський запит буде долучено до матеріалів справи після отримання.

Крім того, вважаємо за важливе зазначити, що Відповідач звертався із відповідною заявою до Позивача і повідомляв всю наявну у нього інформацію стосовно цього випадку шахрайства. Однак, Позивач проігнорував цю заяву. Службове розслідування не проводилося.

Однак Відповідач не має нести негативні наслідки за бездіяльність Позивача і за шахрайські дії з боку його співробітників.

Відповідно до ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1-2 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 77 ЦПК України закріплює, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Означена правова позиція підтверджується висновками Верховного суду в Постанові по справі №161/16891/15-ц від 30.01.2018р.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в рішенні суду відсутні посилання на докази (первинні бухгалтерські документи), на підставі яких суд дійшов висновку про наявність між сторонами спірних правовідносин, про факт отримання грошових коштів, про наявність заборгованості саме в зазначеному розмірі.

Таким чином, Позивачем не надано жодного належного та допустимого в розумінні чинного законодавства доказу, який би підтверджував наявність заборгованості у зазначеному розміру. Позивачем не надано доказів, що після закриття рахунків 10.07.2020 року та випуску нової банківської карти 03.08.2020 року саме Відповідач отримав цю карту в касі банку.

Носій інформації під назвою «Розрахунок заборгованості» НЕ Є первинним документом. Із сукупності інших доказів, які наявні в матеріалах справи так само неможливо встановити дійсний розмір заборгованості Відповідача.

В рішенні суду зазначено, що «17.05.2013 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір №699124 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до Відповідно до п. 1.1.1 р.1 Договору Банк відкрив на ім`я Відповідача поточний рахунок в гривні України, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ Банку».

За приписами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Позивачем не надано докази, які підтверджують, що відповідач отримав кредитну картку з сумою кредитного ліміту, яку погодили сторони, що є істотною умовою даного виду договору; копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував; виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав.

Однак, 10.07.2020 року Відповідач закрив всі рахунку. Новий договір з АТ «Ощадбанк» Відповідач не укладав.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого 23.11.2023 на адресу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», надійшов відзив від представника Відповідача на позовну заяву по справі № 206/1829/22.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Детально ознайомившись з відзивом Відповідача, вважаємо його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

По-перше. 17.05.2013 відповідачу ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) в національній валюті України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», відповідно до Договору № 699124 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки.

Відповідно до Договору № 699124 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, Відповідачу було встановлено кредитну лінію з лімітом 55 000,00 грн.

Отже, між Банком та Відповідачем у справі виникли відносини з приводу користування банківським рахунком, які регулюються нормами цивільного законодавства та договором банківського рахунку.

У відповідності до п. 1.2. Договору Банк зобов`язується приймати і зараховувати на Рахунок грошові кошти, які надходять Клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в т.ч. здійсненими з використанням Платіжної картки, в межах Витратного ліміту.

Згідно п. 1.6. Договору при підключенні до послуг отримання щомісячних Виписок на адресу електронної пошти, послуг смс - банкінгу, Клієнт погоджується з тим, що надана інформація передається незахищеними каналами зв`язку та може стати відомою третім особам без відома на те Клієнта або Банку, Банк не несе відповідальності за збитки, завдані Клієнту у разі розголошення (розкриття) інформації за Рахунком в результаті використання Клієнтом паролів, ПІЕ-кодів, СVV-кодів, а також у разі розголошенням Клієнтом Логіну та Паролю до системи WEB-банкінг «Ощад 24/7» та/або ПІН-коду до системи Mobile-банкінг «Ощад 24/7» та отримання щомісячних Виписок на адресу електронної пошти.

У своєму відзиві, представник Відповідача зазначає про те, що 17.06.2020 дружина Відповідача передала в розпорядження ОСОБА_2 , як уповноваженого представника банківської установи, банківську картку для знищення, проте не встановленні особи випустили нову картку, прив`язали до неї свій фінансовий номер, активували картку в касі банку та здійснювали зняття готівкових коштів.

Проте, проаналізувавши пакет документів кредитної справи Відповідача, з`ясовано, що картковий рахунок № НОМЕР_4 , що належить Відповідачу не закритий, підтверджуючих документів щодо закриття рахунку чи передачі пластикової картки від Відповідача в матеріалах кредитної справи відсутні.

З виписок по рахунку, що знаходяться в матеріалах судової справи вбачається, що у січні 2020 року кредитна лінія була повністю погашена по рахунку, але не анульована, по факту відсутності заяви від Відповідача. Після, починаючи з серпня 2020 року кошти отримувались з рахунку через мережі АТМ та відділення каси банку. Всі операції було підтверджено введенням ПІН коду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Нормою ч. 1 ст. 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян»(пункт 10 розділу 6 Положення).

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Згідно п. 1.6 Договору Банк не несе відповідальності за збитки, завдані Клієнту у разі розголошення (розкриття) інформації за Рахунком в результаті використання Клієнтом паролів, ПІЕ-кодів, СVV-кодів, а також у разі розголошенням Клієнтом Логіну та Паролю до системи WEB-банкінг «Ощад 24/7» та/або ПІН-коду до системи Mobile-банкінг «Ощад 24/7».

Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт.

Відтак, вважаємо, що несанкціонований зняття/переказ грошових коштів міг статися в результаті розголошення Відповідачем своїх персональних даних, реквізитів платіжних карток банку, випущених на ім`я Відповідача та одноразових кодів підтвердження, які надходили на фінансовий номер телефону клієнта, ПІН-коду тощо.

Крім того, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно.

Отже, саме отримувачі є зобов`язаними особами перед Відповідачем в розумінні ст. 1212 ЦК України. При цьому, незалежно від подальшої юридичної долі спірних грошових коштів, отримувачі зобов`язані повернути Відповідачу таку саму їх кількість.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження заподіяння Відповідачу шкоди саме Позивачем, у зв`язку з чим правові підстави вважати, що коштами Відповідача заволоділи треті особи чи більш того, працівники банку - відсутні.

По-друге. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

В підтвердження отримання кредитних коштів у вигляді встановлення кредитного ліміту та заборгованості за кредитним договором, Позивачем було надано до суду, разом з поданням позовної заяви, банківську виписку з рахунку позичальника.

Таким чином, на думку представника позивача ствердження Відповідача, що Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, в підтвердження наявної заборгованості Відповідача перед Позивачем не відповідає дійсності.

Враховуючи викладене, останній просив прийняти відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитом до розгляду. Врахувати зазначені обставини при розгляді справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Іванісов В.С. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Фурман В.О. просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом вивчені наступні докази по справі: розрахунок заборгованості станом на 09.06.2022; копія довіреності, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію договору № 699124 від 17.05.2013; копію витягу тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом «Зарплатний», копія виду та предмета супутніх послуг та обслуговування їх вартості, копія таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 17.05.2013, копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копія витягу ГУ з обслуговування клієнтів (виписка по картковому рахунку), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Фурман В.О., копія ордеру, копія довідки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», копія листа директора департаменту роздрібного бізнесу В.В. Малахова, копія витягів, копія заяви ОСОБА_1 , копії скріншотів, копія виписок по картковому рахунку, копія довідки про отримання заробітної плати та налогу на дохід фізичних осіб, копія відповіді Державної прикордонної служби України.

Суд, заслухавши думку учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2013 відповідачу ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) в національній валюті України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», відповідно до Договору № 699124 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки.

Відповідно до Договору № 699124 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, Відповідачу було встановлено кредитну лінію з лімітом 55 000,00 грн. (а.с.18-26).

У січні 2020 року Скаржник вирішив погасити наявну в нього заборгованість, що підтверджується листом від АТ «Ощадбанк» від 11.07.2023 №11/5-17/2824/2023/с (а.с.69-70).

Оскільки в 2020 році було введено обмеження щодо перетину кордону через пандемію COVID-19, Скаржник не зміг самостійно виїхати з Польщі до України для закриття рахунку. З метою закриття рахунку, Скаржник звернувся до своєї знайомої - ОСОБА_2 , яка працювала в Енергодарському відділенні ТВБВ №10007/0359 філії Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк», з проханням допомогти у закритті рахунку, яка за допомогою додатку для обміну повідомленнями viber надавала Скаржнику інструкції щодо необхідних дій для закриття рахунку. Скрін-шоти зазначеного листування були надані разом із заявою про вчинення злочину (а.с.111-128, 131-133).

Відповідно до довідки, яка надана відповідачу ОСОБА_1 керуючим ТВБВ № 10007/0359 філії - Запорізьке обслуговування АТ «Ощадбанк» Баришеною О.В. вбачається, що станом на 10.07.2020 кредит погашений в повному обсязі. Не має відкритих , карткових, поточних та депозитних рахунків (а.с.68).

З відповіді Державної прикордонної служби України, які надані представником відповідача вбачається, що станом 06.01.2020 ОСОБА_1 перетнув Державний кордон України на виїзд до Перемишлю, а повернувся до України 02.07.2021. Разом з тим, дружина відповідача ОСОБА_3 20.07.2020 перетнула Державний кордон України на виїзд до ОСОБА_4 , а повернулася до України 02.07.2021 (а.с.186-187).

Відповідно до наданого Позивачем пакету документів кредитної справи Відповідача, вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_4 , що належить Відповідачу не закритий, підтверджуючих документів щодо закриття рахунку чи передачі пластикової картки від Відповідача в матеріалах кредитної справи відсутні. Так у січні 2020 року кредитна лінія була повністю погашена по рахунку, але не анульована по факту відсутності заяви від Відповідача. Після, починаючи з серпня 2020 року кошти отримувались з рахунку через мережі АТМ та відділення каси банку. Всі операції було підтверджено введенням ПІН коду (а.с.26-36, 145-147, 159-170).

Таким чином з виписок по картковому рахунку вбачається, що з картки ОСОБА_1 з 13.08.2020 - 11.02.2021 видавалася готівка через АТМ, тобто на час коли відповідач та його дружина та перебували за кордоном.

До доводів представника позивача, щодо того, що картковий рахунок № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 не закритий, підтверджуючих документів щодо закриття рахунку чи передачі пластикової картки від відповідача в матеріалах справи відсутні, суд відноситься критично та не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні довідки відповідно до яких вбачається, що ані відповідач, ані його дружина не перебували на території України у момент зняття готівки.

Позивачем не надано доказів того, що саме відповідач отримав іншу картку після передання уповноваженому представнику банківської установи належну йому банківську картку для знищення. Проте не встановленні особи випустили нову картку, прив`язали до неї свій фінансовий номер, активували картку в касі банку та здійснювали зняття готівкових коштів за адресою в Енергодарському відділенні ТВБВ №10007/0359 філії Запорізьке облуправління АТ «Ощадбанк».

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10-11, 81-82, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення заборгованості - відмовити

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Нестеренко