Справа № 450/2706/19 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/2044/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від в складі судді Кукси Д.А. від 06 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1 / 2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який перебуває у власності ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Пикуловичівської сільської ради Пустомитівського району, зареєстроване Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 30.01.2004 року, реєстраційний номер 4563437.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 52680 (п`ятдесят дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок компенсації спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1/2 вартості транспортного засобу марки Renault Laguna 1.8, легковий універсал В, рік випуску 2002, об`єм двигуна 1783 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень 00 коп. за подання позовної заяви та 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 52680 грн. компенсації спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1/2 вартості транспортного засобу скасувати і ухвалити нове рішення в зазначеній частині, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення та визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку транспортного засобу Renault Laguna 1.8 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , рік випуску 2002 року, враховуючи безпосереднє право відповідача на частку транспортного засобу Renault Laguna з реєстраційним номером НОМЕР_3 , рік випуску 2001 року, згідно з принципом рівності часток подружжя. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2022 року в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частку житлового будинку - залишити без змін.

Апелянт не погоджується з рішенням суду в частині поділу транспортного засобу шляхом компенсації позивачці частки вартості відповідного автомобіля. Зазначає, що за час подружнього життя з позивачкою було придбано транспортний засіб Renault Laguna з реєстраційним номером НОМЕР_3 , рік випуску 2001 року, однак ОСОБА_3 бажає здійснити поділ лише однієї машини, тому суд повинен був визнати за нею 1/2 частку транспортного засобу Renault Laguna 1.8 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , рік випуску 2002 року, враховуючи безпосереднє право відповідача на 1/2 частку транспортного засобу Renault Laguna з реєстраційним номером НОМЕР_3 рік випуску 2001 року, згідно з принципом рівності часток подружжя. Крім цього, середньоринкову вартість спірного автомобіля Renault Laguna 1.8, д. р. н. НОМЕР_2 , станом на 31.07.2019 року у розмірі 105 360,00 грн., позивачка підтверджує не висновком експерта про судову автотоварознавчу експертизу, а довідкою про визначення середньоринкової вартості майна, складеною ТОВ «Бізнес - Сервіс «Нерухомість», яка не є допустимим і достовірним доказом. Сума 105 360,00 грн. явно не відповідає реальній вартості вказаного транспортного засобу. Таким чином, судом першої інстанції належним чином не враховано обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи доказів, а саме відповіді на адвокатський запит та витягу з ЄДР транспортних засобів, оскільки відповідачка не була позбавлена права заявити таке клопотання в суді першої інстанції та жодних поважних причин не подання такого в суді першої інстанції нею не наведено. Суд же апеляційної інстанції вправі задовольнити таке клопотання лише у випадках коли таке безпідставно не було задоволено судом першої інстанції або у випадку коли заявленню такого перешкоджали об`єктивні причини, що не залежали від волі особи яке таке заявляє, однак таких судом апеляційної інстанції не встановлено та не наведено таких і стороною позивачки, зокрема. і в клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 12, 13,76- 81, 89, 109, 141, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, 60,61, 63, 65, 69-72 СК України, 365, 370, 368, 372 ЦК України тазадовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 14.11.1987 року, що підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Борщовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області 14.11.1987 року, актовий запис №33. За час перебування у шлюбі сторони збудували житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 , що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Пикуловичівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 30.01.2004 року, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 30.01.2004 року, номер витягу 2707542. У період перебування у шлюбі та під час ведення спільного господарства сторони придбали автомобіль марки Renault Laguna 1.8, легковий універсал В, рік випуску 2002, об`єм двигуна 1783 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вказаний автомобіль 26.02.2013 року зареєстрований за ОСОБА_2 . Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що суд критично оцінює подані позивачем докази, оскільки такі не доводять обставин відступлення від засад рівності часток подружжя та виділення позивачці 2/3 житлового будинку в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визначених ч.ч. 2,3 ст. 70 СК України. Що стосується земельної ділянки, виділеної відповідачу для будівництва житлового будинку на городі ОСОБА_4 , то вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_2 в порядку передачі земельних ділянок у власність громадян, та у власності гр. ОСОБА_4 не перебувала. Доказів права власності або права постійного користування землею гр. ОСОБА_4 , посвідченого державними актами, позивач суду не представила.Що стосується належної відповідачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1208 га в с. Пикуловичі, то відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України вказана земельна ділянка одержана ОСОБА_2 із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є його особистою приватною власністю та її одержання не може служити підставою для збільшення частки майна іншого з подружжя.Таким чином, під час розгляду справи обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя, судом не встановлено. Щодо позовних вимог, які стосуються поділу транспортного засобу Renault Laguna 1.8, д.н.з. НОМЕР_2 , суд виходить з наступного, що то суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошової компенсації в 1/2 частині вартості спільного автомобіля, у розмірі 52680,00 грн. підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

8 серпня 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

- визнати за нею ОСОБА_3 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- залишити у власності відповідача автомобіль Renault Laguna 1.8, рік випуску 2002, д.р.н. НОМЕР_2 , зобов`язавши відповідача компенсувати позивачці вартість належної їй 1/2 частки вартості автомобіля в розмірі 52680,00 грн., а також стягнути з відповідача понесені нею витрати, пов`язані з розглядом справи.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 14.11.1987 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що після одруження сторони почали проживати у будинку батьків позивачки. Після народження синів місця стало недостатньо, відтак було прийняте рішення побудувати окремий будинок для їхньої сім`ї. У 1992 році відповідач звернувся із заявою до Борщовицької сільської ради про виділення земельної ділянки під забудову на городі ОСОБА_4 , бабусі позивачки, яка проти цього не заперечувала. Зазначає, що житловий будинок будувався за спільні кошти подружжя. Позивачка з 1988 року працювала у банківській сфері, всі зароблені нею кошти йшли на будівництво, ведення домашнього господарства та інші потреби сім`ї. Відповідач працював столяром, деякий час перебував на обліку як приватний підприємець, мав сезонну роботу. За можливості також допомагали батьки позивачки. У 2003 році було затверджено акти державної технічної комісії про визначення готовності до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів садибної забудови на території Пустомитівського району, серед інших об`єктів є і будівництво сторін. У 2004 році подружжя отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме, на будинок АДРЕСА_1 . Вказані документи були видані на відповідача, оскільки йому була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку. За час подружнього життя крім будинку сторони за спільні кошти придбали у 2013 році автомобіль Renault Laguna 1.8, рік випуску 2002, д.р.н. НОМЕР_2 . Власником у технічному паспорті є відповідач ОСОБА_2 . Відповідно до довідки про визначення середньоринкової вартості майна, складеної ТОВ «Бізнес Сервіс «Нерухомість» середньоринкова вартість спірного автомобіля Renault Laguna 1.8, д.р.н. НОМЕР_2 , станом на 31.07.2019 року становить 105 360,00 грн. Зауважує, що за час перебування у шлюбі сторони придбали ще один автомобіль, який оформлений на відповідача, однак питання про його поділ позивач не ставить, у зв`язку з тим, що даний автомобіль перебуває у користуванні їхнього сина. Зазначає, що відповідач звернувся до суду про розірвання шлюбу та у позовній заяві зазначає, що спору між сторонами немає. Позивачкою вживалися заходи врегулювання спору в досудовому порядку, однак, відповідач відмовився. За таких обставин сторони не можуть досягнути згоди про добровільний поділ майна подружжя, тому позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду.

Із статей Сімейного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини вбачається таке.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Крім цього, відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Стаття 69 СК України, вказує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Окрім цього у статті 70 Кодексу зазначається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Окрім наведеного ст. 71 СК України регулює способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до такої, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 52680 (п`ятдесят дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок компенсації спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1/2 вартості транспортного засобу марки Renault Laguna 1.8, легковий універсал В, рік випуску 2002, об`єм двигуна 1783 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 .

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 14.11.1987 року, що підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Борщовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області 14.11.1987 року, актовий запис №33.

Рішенням Пустомитівського районного суду м. Львова від 25.09.2019 року шлюб між сторонами розірвано.

У період перебування у шлюбі та під час ведення спільного господарства сторони придбали автомобіль марки Renault Laguna 1.8, легковий універсал В, рік випуску 2002, об`єм двигуна 1783 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вказаний автомобіль 26.02.2013 року зареєстрований за ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент звернення позивача з даним позовом 8.08.2019 року, сторони перебували у шлюбі, а отже, спірний транспортний засіб Renault Laguna 1.8, д.н.з. НОМЕР_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач не заперечував з приводу рівності часток у праві власності на спільне майно та проти поділу майна подружжя.

Однак, відповідач не погоджується із запропонованим варіантом компенсації вартості ОСОБА_3 1/2 частки автомобіля, згоди на присудження позивачці грошової компенсації за транспортний засіб не дає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірним майном є транспортний засіб, який є неподільною річчю, позивач скористалася своїм правом на отримання грошової компенсації половини вартості такого.

Колегія суддів вважає, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Позивачка не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача іншого із подружжя та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачкою представлено довідку про визначення середньоринкової вартості майна, виготовлену ТОВ «Бізнес Сервіс «Нерухомість» на підставі договору №7389/19 від 31.07.2019 року, відповідно до якої середньоринкова вартість колісного транспортного засобу Renault Laguna 1.8, д.н.з. НОМЕР_2 , легковий універсал, рік випуску 2002, об`єм двигуна 1783см3, складає 105 360,00 грн. Дата визначення середньоринкової вартості майна - 31.07.2019 року.

З метою визначення реальної вартості транспортного засобу Renault Laguna 1.8, д.н.з. НОМЕР_2 , рік випуску 2002, ухвалою від 13.10.2020 року суд призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвала суду від 13.10.2020 року та матеріали цивільної справи двічі скеровувалися судом для проведення експертизи, однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 клопотань судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, Львівським науково дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України супровідними листами від 04.01.2021 року №6855 та від 29.11.2021 року №4623 направлено до суду повідомлення експерта про неможливість надання висновку.

Як вбачається з повідомлень судових експертів від 04.01.2021 року №6855 та від 29.11.2021 року №4623 об`єкт дослідження для проведення експертизи не представлений, додаткові матеріали не надані, вихідні дані, з яких має виходити експерт при проведенні досліджень, не задані.

Відтак, матеріали цивільної справи №450/2706/19 та ухвала суду від 13.10.2020 року повернуті.

Разом з тим, постановляючи ухвалу від 13.10.2022 року в резолютивній частині ухвали суд роз`яснив сторонам у справі зміст ст. 109 ЦПК України, згідно вимог якої у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що враховуючи те, що відповідач не виконав клопотань судових експертів про надання додаткових матеріалів, транспортний засіб Renault Laguna 1.8, д.н.з. НОМЕР_2 , для обстеження у визначені експертною установою дати 28.12.2020 року та в інший час не представив, доставку експерта до місця проведення такого огляду не забезпечив, не мотивувавши свою відмову, а іншим шляхом визначити вартість автомобіля Renault Laguna 1.8, д.н.з. НОМЕР_2 , неможливо, відтак суд прийшов до правильного висновку про те, що належить встановити факт, що вартість колісного транспортного засобу Renault Laguna 1.8, легковий універсал В, рік випуску 2002, об`єм двигуна 1783 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 105 360,00 грн.

Зважаючи на вказане, суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошової компенсації в 1/2 частині вартості спільного автомобіля, у розмірі 52680,00 грн. підлягають до задоволення.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 червня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра