КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/2144/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/72/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Бебешко М.М.,-

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , виданого 19 березня 2005 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І., зареєстрованого в реєстрі № 1-1491 у спадковій справі 445-04, як дружині після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з квартири АДРЕСА_1 і належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Білоцерківською комунальною службою приватизації 06 листопада 2001 року за № НОМЕР_1 та зареєстрованого в БТІ 04 червня 2002 року за № 11109, реєстраційний номер 100091887; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1491 від 19 березня 2005 року, виданого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І. на ім`я ОСОБА_2 та внесення відомостей про нього до реєстру правочинів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 09 вересня 2006 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5585, із змісту якого вбачається, що спадкоємцем всього майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка - ОСОБА_4 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 і належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло.

У зв`язку із тим, що зі змісту свідоцтва про право на спадщину вбачалось, що позивачка є єдиною спадкоємницею всього майна, яке складається з половини квартири, а інші спадкоємці в свідоцтві не були зазначені, а також враховуючи, що зі слів матері позивачки їй було відомо, що в квартирі відразу після смерті батька почала мешкати особа з неповнолітньою дитиною, начебто друга дружина батька, позивачка весь час була переконана, що ця особа набула право проживати в цій квартирі ще при житті померлого батька.

Восени 2021 року позивачу стало відомо, що відповідно до Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 16 вересня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 станом на 16 вересня 2021 року зареєстровано 2 осіб: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації з 29 березня 2005 року та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації з 29 березня 2005 року.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач дізналася, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину № 1-1491 від 09 березня 2005 року, видане Другою Білоцерківською міською нотаріальною конторою.

В свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого позивачці 09 вересня 2006 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І., не було зазначено, що спадщину на 1/2 частку прийняв інший спадкоємець - дружина померлого, не зазначено її імені та частки у спадщині інших спадкоємців, хоча ця вимога закону в свідоцтві про право на спадщину видане ОСОБА_2 , була дотримана.

Зазначала, що внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна відповідачу, яка не мала на це право, позивача було позбавлено права власності на 1/2 частини квартири, яка належала її батьку, і входила до складу спадщини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення. Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду позбавляє її прав власності на спадкове майно.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що хоча позовні вимоги є обґрунтованими, проте позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є рідною донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

19 березня 2005 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, дружині померлого ОСОБА_3 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

09 вересня 2006 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, донці померлого ОСОБА_3 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 вересня 2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно даних копії спадкової справи, що міститься в матеріалах цивільної справи, до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_3 , звернулися із заявами про прийняття спадщини позивач, як донька померлого, та відповідач, надавши нотаріусу рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2004 року про встановлення факту перебування ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_3 у шлюбних відносинах.

Спадкоємці за законом, згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом, відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У четверту чергу право на спадкування за законом, згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України, мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину, згідно ч. 1 ст. 1301 ЦК України, визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач у справі, як рідна донька померлого ОСОБА_3 , є спадкоємцем першої черги, а відповідач у справі ОСОБА_2 , як особа, яка згідно рішення суду від 21 жовтня 2004 року проживала з померлим без реєстрації шлюбу, є спадкоємцем четвертої черги, тому видача державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 була вчинена з порушенням порядку черговості права на спадкування за законом, оскільки лише позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, мала право на спадкування.

Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.

Загальна позовна давність, згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги те, що на час отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом (09.09.2006 року), остання знала, що інша частина квартири успадкована, і що в спірній квартирі проживає відповідач разом з неповнолітньою дитиною.

А тому, колегія суддів критично оцінює посилання позивача на те, що вона взнала про своє порушене право лише восени 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів не приймає з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 07 вересня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 26 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко