Провадження №: 2-з/755/465/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П., за участі секретаря судового засідання Гриценко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, поданої в рамках цивільної справи № 755/19682/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/19682/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком.

Разом з позовною заявою до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги, обгрунтовані тим, що позивач звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком. В позовній заяві вказує на те, що місце проживання дитини договором між батьком та матір`ю не встановлено, судовим рішенням не визначалось. З початку війни, ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_6 виїхали до Німеччини. Однак, на початку вересня повернулися в Україну та залишилися жита в місті Києві, де на той час жив батько дитини. Наданий час, ОСОБА_7 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 , як батько, вжив всіх заходів для того, щоб забезпечити синові безпечне та комфортне життя в м. Києві. З вересня 2022 року ОСОБА_7 навчається у Мистецькому ліцеї «Зміна» Дніпровського району м. Києва. Це школа подовженого дня, де після основних занять ОСОБА_7 відвідує додаткові заняття з вокалу, грі на фортепіанні, танці та інше.

ОСОБА_7 знаходяться на утриманні Позивача. Щомісячні витрати на сина з урахуванням навчання, додаткових занять, харчуванням, придбанням речей, складає 38 282 грн. 00 коп. ОСОБА_9 росте в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, малолітній ОСОБА_7 не може бути розлучений зі своїм батьком, оскільки потребує його любові та опіки.

Що стосується матері ОСОБА_7 , то вона не зможе забезпечити синові комфортне та безпечне життя, оскільки не працює на даний час, не має постійного житла, не опікується сином на достатньому рівні, оскільки влаштовує своє особисте життя.

Враховуючи те, що з початку воєнних дій на території України, діти можуть виїзджати за кордон без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, та враховуючи перебування ОСОБА_3 тривалий час у Німеччині, остання може без згоди батька ОСОБА_1 вивезти сина за кордон не дочекавшись винесення судом рішення про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судове засідання сторони не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/19682/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком.

Предметом даного позову є визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1-10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, заявник посилався на те, що ОСОБА_3 має можливість безперешкодно без його згоди перетнути державний кордон України та переховувати дитину виїхавши до Німеччини.

Вивезення дитини за кордон зробить неможливим виконання судового рішення у справі за його позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

У відповідності до Правил перетину державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, абзац дванадцятий пункту 23 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2022 р. N 383 виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

При цьому, за для забезпечення інтересів та безпеки дітей Нацсоцслужба протягом трьох робочих днів після погодження дозволу на виїзд за межі України дітей, зазначених в абзацах першому, шостому, дванадцятому та тринадцятому цього пункту, повідомляє про це МЗС із зазначенням держави остаточного перебування дітей.

Після прибуття дітей, зазначених в абзацах першому, шостому, дванадцятому та тринадцятому цього пункту, до держави остаточного перебування особи, що супроводжують дітей, зобов`язані протягом семи робочих днів звернутися до закордонної дипломатичної установи України в державі перебування для постановки їх на тимчасовий консульський облік.

Однак аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21, провадження № 61-16075св21.

Таким чином, обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, поданої в рамках цивільної справи № 755/19682/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: