справа № 367/249/23 головуючий у суді І інстанції Шестопалова Я.В.
провадження № 22-ц/824/6631/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 100 000 доларів США, що еквівалентно 3 656 860 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на житловий будинок з магазином-офісом та надвірними будівлями і спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 загальною площею 478,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:025:0065, площею 0,0196 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:025:0064, площею 0,0795 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 взяла у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США. Зважаючи на те, що відповідач вчасно не погасила заборгованість, уникає контакту з позивачем та не вживає заходів щодо погашення заборгованості, у позивача є достатні підстави стверджувати, що лише накладення арешту на нерухоме майно відповідача може реально забезпечити виконання рішення суду по даній справі. Також, позивач зазначив, що у нього є підстави стверджувати про ймовірність передачі відповідачем наявного у неї майна, яким вона володіє на праві приватної власності, третім особам, а, відтак, такі дії в подальшому унеможливлять виконання рішення суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Накладено арешт на житловий будинок з магазином-офісом та надвірними будівлями і спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , загальною площею 478,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині заявлених вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем суду не було доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано суду доказів щодо існування загрози передачі нерухомого майна третім особам, лише твердження позивача, що у нього є підстави стверджувати про таку ймовірність. Окрім того, суд задовольнив заяву ОСОБА_2 частково, рахуючи, що позивач не надав доказів щодо реальної оцінки нерухомого майна відповідача, на яке просив накласти арешт і тому суд не міг пересвідчитися у співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Але позивач не надав суду і доказів реальної оцінки нерухомого майна, на яке суд наклав арешт і теж не перевірив чи співмірні накладені заходи забезпечення позову із ціною позову. Також, позивачем не було вказано обґрунтованих доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення. Позивачем не доведено ризики утруднення виконання можливого рішення суду або неможливості його виконання без вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове забезпечення позову, суд першої інстанції виходив принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок з магазином-офісом та надвірними будівлями і спорудами що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 загальною площею 478,2 кв. м. та дві земельні ділянки площею 0,0196 та 0,0795 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). До даного нерухомого майна позивач просить застосувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір, що випливає з договірних відносин. Сума боргу, яку просить стягнути позивач, становить 100 000 доларів США, що еквівалентно 3 656 860 грн.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на житловий будинок з магазином-офісом та надвірними будівлями і спорудами що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 загальною площею 478,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідають позовним вимогам та є співмірними.

Так, ОСОБА_1 маючи у власності будинок з магазином-офісом та надвірними будівлями і спорудами загальною площею 478,2 кв. м., на який може бути звернуто стягнення на стадії виконання рішення у разі задоволення позову, має можливість відчужити його на користь інших осіб в будь-який момент до набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо стягнення суми боргу, позивач вказує на те, що відповідач не бажає добровільно повернути кошти, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскаржуючи ухвалу про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказує на те, що позивачем суду не було доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано суду доказів щодо існування загрози передачі нерухомого майна третім особам, лише твердження позивача, що у нього є підстави стверджувати про таку імовірність.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 висловлена правова позиція, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, керуючись принципом співмірності, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.