Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6877/22
Номер провадження2/711/103/23
РІШЕННЯ
13 червня 2023 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.
за участю адвокатів Могилей С.В., Вакуленка О.П.
позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 07.10.2005 року, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2017 року - розірвано. Він з відповідачкою є батьками неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/10206/16-ц від 14.02.2017 року з ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 30% від встановленого Законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.11.2016 року і продовжувати до повноліття дитини. Рішення вступило в законну силу 27.02.2017 року.

Державним виконавцем Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - Нагорнюком С.В., винесено постанову від 30.03.2017 та відкрито виконавче провадження № 53670523 з примусового виконання виконавчого листа №711/10206/16-ц, виданого 16.03.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси. Зазначає, що утримання з його заробітної плати відповідно до виконавчого листа №711/10206/16-ц від 16.07.2017 року проводилися регулярно й в повному обсязі. Станом на сьогодні, заборгованість відсутня, існує переплата аліментів у розмірі - 12 136 грн.

На момент прийняття Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення про стягнення з нього аліментів та відповідного примусового виконання даного рішення суду у виконавчому провадженні №53670523, неповнолітня дитина проживала разом із його матір`ю - відповідачкою по справі.

Вказує, що з вересня 2020 року відповідачка систематично, на тривалий час виїжджала та проживала за межами України, оскільки у неї наявна ОСОБА_4 віза на постійне місце проживання за кордоном, а син постійно проживав разом із ним та перебував на його утриманні. Всі вищезазначені і обставини встановленні у рішенні Придніпровського районного суду у м. Черкаси по справі №707 2352/20 і в силу приписів ч 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування з боку позивача.

03.12.2022 року, син за власним бажанням та у відповідності з вимогами чинного законодавства задекларував місце свого проживання і постійно проживає зі мною за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Станом на момент подання даного позову, позивач вказує, що самостійно несе витрати на його утримання, виховання та розвиток, оскільки дитина мешкає з ним, а відповідачка допомоги не надає, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Таким чином, з грудня 2022 року, змінився його (позивача) сімейний стан, як особи, яка має обов`язок сплачувати аліменти згідно з діючим рішенням суду.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, наявні всі підстави для звільнення мене від обов`язку сплати аліментів на користь відповідачки, встановлених рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/10206/16-ц від 14.02.2017 року, яке є обов`язковим до виконання, незалежно від того, що відповідно до постанови державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) - Тараненко І.М. від 01.11.2022 виконавчий і лист №711/10206/16-ц, виданий 16.03.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси, повернутий відповідачці за її заявою від 08.08.2022 року.

Незважаючи на це, відповідачка все одно наділена правом пред`явити виконавчий документ до примусового виконання повторно, в строк до досягнення нашою дитиною повноліття (ч. 3 ст. 12 Закону 1404-VIII), а позивач зобов`язаний виконувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, яким з нього присуджені аліменти, оскільки з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, рішення, що набрало законної сили є обов`язковим до виконання.

Вважає, що таким існуючим становищем, порушуються його права та свободи, так як обставини, що слугували прийняттю вищезазначеного рішення суду, яким з нього присуджені аліменти, на сьогодні - відсутні. Більш того, зазначає, що таке існуючи протиправне становище, суперечать вимогам ч 3 ст. 181 СК України, а тому він змушений звернутися до суду із даним позовом.

Вказує, що проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, як особою, що зобов`язана сплачувати аліменти і його перебування на утриманні батька - свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів за вищезазначеним рішенням суду. Фактично змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, що має тягнути за собою звільнення від сплати аліментів.

Таким чином позивач просить звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/10206/16-ц від 14.02.2017 року в розмірі 1/4 частини заробітної (плати (доходу) щомісячно, але не менше 30% від встановленого Законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.11.2016 і продовжувати до повноліття дитини. Рішення вступило в законну силу 27.02.2017 року.

Ухвалою суд від 10.01.2023 прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Могилей С.В. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач пояснив, що син ОСОБА_5 проживає разом з ним з 2022 року, знаходиться на його утриманні та приписаний разом з ним в с.Худяки. Відповідачка виїхала за кордон та перебувала там певний час. Додав, що ОСОБА_2 самоусунулась він виховання дитини, допомоги не надає, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, деколи відвідує сина. Зазначив, що аліменти він сплачував регулярно, заборгованості не було, є переплата по аліментах в сумі 12 136 грн. Проте, відповідач подала до виконавця заяву про повернення їй виконавчого документа, в зв`язку з чим, виконавчий лист їй було повернуто і аліменти з того часу не стягуються.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Вакуленко О.П. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви та просили відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначила, що з липня 2022 року син ОСОБА_5 знаходився у батька (позивача). Вказала, що її донька від першого шлюбу проживає в США, а тому була можливість до неї виїхати, проти ОСОБА_5 не захотів і відповідач поїхала сама. Зазначила, що за час перебування в США вона неодноразово намагалась відправили сину кошти, з липня 2022 по березень 2023 на карту сина відправила 11 000 грн., проте були випадки, коли вона направляла кошти, але позивач відмовлявся їх отримувати на пошті і вони поверталась їй назад. Додала, що з 08.03.2023 року і по даний час син проживає разом з нею, на вихідних їздить до батька допомагати. Не заперечувала того, що наразі у виконавчій службі відсутній виконавчий лист, оскільки за її заявою його ій повернуто.

Адвокат Вакуленко О.П. додатково зазначив, що аліменти це власність дитини. З липня 2022 року по 09.03.2023 року дитина проживала разом з батьком у с.Худяки, на даний час, ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю. У липні 2022 року виконавчий лист відповідачка відкликала, аліменти не стягуються, повторно до органів ДВС не подавала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29.06.2007 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, атів запис №642. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.02.2017 року (справа №711/10206/16-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Крім того, вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини заробітної плати (доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.11.2016 і продовжуючи до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Нагорнюком С.В. від 30.03.2017 року відкрито виконавче провадження №53670523 на підставі виконавчого листа №711/10206/16-ц від 16.03.2017 виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси.

Постановою начальника Черкаського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) Романенком Р.П. від 21.01.2020 року вирішено передати виконавче провадження для подальшого виконання до Черкаського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ), у зв`язку зі зміною назви відділу.

Постановою державного виконавця Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Тараненко І.М. від 01.11.2022 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі заяви стягувача від 08.08.2022 про повернення виконавчого документа без виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах №31631/5 від 14.11.2022 вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня, переплата станом на 09.11.2022 року становить 12 136грн. 98коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до статті 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від сплати аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з вересня 2020 року син ОСОБА_5 проживає з ним та перебуває на його утриманні, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 систематично на тривалий час виїздила та проживала за межами України. Крім того, позивач посилається на те, що дані обставини встановлені в рішенні Придніпровського районного суду м.Черкаси по справі №707/2352/20.

Так, відповідно до вищезазначеного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси по справі №707/2352/20 від 20 травня 2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено. Судом в рішенні зазначено, що позивач не довів порушення своїх прав на час винесення рішення, не надав доказів на підтвердження тих обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, обрав невірний спосіб захисту права з урахуванням тих обставин, про які зазначив, оскільки, з кінця лютого 2021 року неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з відповідачкою (матір`ю) ОСОБА_2 .

Також, позивач вказує, що 03.12.2022 року син ОСОБА_3 задекларував місце свого проживання і постійно проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади виданого Леськівською територіальною громадо від 03.12.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (15 років), дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Особа може зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. (пункт 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад"

Разом із тим, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи статтю 160 Сімейного кодексу України, положення Цивільного кодексу України та Порядок суд наголошує, що фізична особа може мати кілька місць проживання, має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Тому, суд вважає, що посилання позивача, на те, що син зареєстрований в с.Худяки, а тому постійно там проживає разом з ним не заслуговують на увагу враховуючи вищезазначені норми.

Більше того, з письмових пояснень відповідачки ОСОБА_1 вбачається, що вона не заперечує факту проживання сина з позивачем, в період, коли вона перебувала за межами України, проте на даний час син проживає з нею.

Також, суд враховує і ту обставину, що на даний момент стягнення з позивача аліментів за виконавчим листом від 16.03.217 року у справі №711/10206/16-ц не здійснюється, у зв`язку з його відкликанням стягувачем ОСОБА_2 , що не заперечується відповідачем.

Отже, стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , узгоджуєтся з положеннями статті 181 СК України, відповідно до якої, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження чи на підтвердження того, що позивач є непрацездатним, відсутності у нього доходів чи скрутного матеріального становища та неможливості у зв`язку із цим сплачувати аліменти суду також не надано.

Аліментні зобов`язання позивача виникли на підставі чинного рішення суду, яке є обов`язковим до виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Так, судом не встановлено правових підстав для припинення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Таким чином, позивачем не доведено наявності обставин, які за положеннями сімейного законодавства можуть бути підставами для припинення сплати аліментів.

В чергове суд звертає увагу на те, що рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.02.2017 року (справа №711/10206/16-ц щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини заробітної плати (доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.11.2016 і продовжуючи до повноліття дитини, діє до моменту настання дитини повноліття, а звільнення від сплати аліментів можу у подальшому призвести до порушення прав дитини.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для припинення сплати аліментів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 160, 179, 180-184, 191, 273 СК України, ст.ст. 19, 79-81, 89, 264-265, 268, 273 ЦПК України суд,-

Вирішив:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька