П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м. Київ

Справа №761/22558/22

Провадження № 22-ц/824/13671/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 13 грудня 2023 року

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва - адвоката Степанової Оксани Сергіївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» про скасування наказу та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва про скасування наказу та поновлення на роботі.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № 1 КНП «Консультативно-діагностичний центр». 19 березня 2022 року позивачка виїхала за межі країни у зв`язку з тим, що її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла перебуваючи в Канаді.

19 вересня 2022 року КНП «Консультативно-діагностичний центр» прийняло наказ

№ 1010-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з 20 вересня 2022 року з посади лікаря-стоматолога-терапевта «Стоматологічного кабінету» філії № 1, на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України у зв?язку з вчиненням прогулу без поважних причин.

Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_1 просила скасувати наказ КНП «Консультативно-діагностичний центр» від 19 вересня 2022 року № 1010-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді лікаря-стоматолога-терапевта «Стоматологічного кабінету» філії № 1 з 21 вересня 2022 року; стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний центр» на її користь заробіток за час вимушеного прогулу з 21 вересня 2022 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до КНП «Консультативно-діагностичний центр» про скасування наказу та поновлення на роботі прийнято до свого провадження. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

07 лютого 2023 року на адресу суду від КНП «Консультативно-діагностичний центр» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

23 березня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якого представник просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

04 квітня 2023 року на адресу суду від КНП «Консультативно-діагностичний центр», надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідно до змісту якого представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КНП «Консультативно-діагностичний центр» про скасування наказу та поновлення на роботі задоволено.

Скасовано наказ КНП «Консультативно-діагностичний центр» від 19 вересня

2022 року № 1010-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта «Стоматологічного кабінету» філії № 1 з 21 вересня 2022 року.

Стягнено з КНП «Консультативно-діагностичний центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 вересня 2022 року по 20 квітня

2023 року у розмірі 44 464,30 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач при звільненні позивачки порушив норми КЗпП України, оскільки не врахував поважності причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, не надав оцінку обставинам, викладеним у її заяві про надання відпустки та поясненнях, безпідставно видав наказ про звільнення за прогул, з підстав відсутності на робочому місці з 01 квітня 2022 року. Оскільки суд зробив висновок про порушення норм КЗпП України при звільненні позивачки, відповідно до статті 235 КЗпП України стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, який розраховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Постанова № 100).

02 серпня 2023 року представник КНП «Консультативно-діагностичний центр» - адвокат Степанова О. С. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яких заяв про причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у період з 26 квітня до початку вересня 2022 року від позивачки не надходило, дистанційний порядок роботи узгоджено не було, у зв?язку із чим позивачку і було звільнено на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Суд першої інстанції допустив не повне з?ясування обставин справи, що мають значення для справи. Факт прогулу підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, які є належними та допустимими. Звільнення позивачки відбулось з дотриманням норм КЗпП України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 04 серпня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Листом Київського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року витребувано із Шевченківського районного суд ум. Києва матеріали справи № 761/22582/22.

11 вересня 2023 року матеріали справи № 761/22582/22 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року клопотання представника КНП «Консультативно-діагностичний центр» - адвоката Степанової О. С. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника КНП «Консультативно-діагностичний центр» - адвоката Степанової О. С. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Консультативно-діагностичний центр» про скасування наказу та поновлення на роботі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

В судовому засіданні представник КНП «Консультативно-діагностичний центр» - адвоката Степанова О. С. підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Радкевич С.О. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що згідно наказу КНП «Консультативно-діагностичний центр» від

01 березня 2013 року № 13-к ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії №1 в порядку переведення з поліклініки №1 Шевченківського району м. Києва з 01 листопада 2013 року.

19 березня 2022 року позивачка виїхала за межі країни у зв`язку з тим, що її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла перебуваючи

в Канаді .

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_1 , вона просила надати їй відпустку

у зв`язку зі смертю її матері - ОСОБА_4 , яка була громадянкою Канади та проживала на території Канади для організації поховання.

Зміст пояснювальної записки ОСОБА_1 за своїм змістом є ідентичним заяві.

З метою з`ясування поважності причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці та вирішення питання щодо подальших трудових відносин з працівником, КНП «Консультативно-діагностичний центр» на ім`я позивача направило листа від 29 серпня 2022 року №01/757, в якому в строк до 06 вересня 2022 року позивачці пропонувалося надати пояснення та докази поважності причин відсутності на робочому місці починаючи з 01 квітня 2022 року.

У відповідь, на вказаний лист, позивачкою надано письмові пояснення від

31 серпня 2022 року та від 05 вересня 2022 року до яких було додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Онтаріо з перекладом на українську мову.

Так, в наданих поясненнях, в якості причин відсутності на робочому місці майже на протязі 5 місяців, ОСОБА_1 пояснила введенням воєнного стану у державі відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року, а також великою кількістю обстрілів м. Києва та передмістя, як наслідок незадовільним психіко-емоційним станом позивача, у зв`язку з хвилюванням за свою безпеку.

Крім того, ще однією з причин відсутності позивача на робочому місці було те, що їй необхідно було виїхати до Канади, для організації поховання матері, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 та врегулювання справ з майном та документами матері. Про що було попереджено керівництво філії № 1 та написано заяву про надання їй відпустки та впевненістю, що така відпустка їй була надана. Також, виїзд до Канади зайняв багато часу через певні бюрократичні перепони, а також величезні на той час черги з людей на кордонах, в посольстві та нестачу квитків на літак.

На підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці на протязі майже 5 місяців, позивачем до позову було надано копію паспорту громадянина для виїзду за кордон на її ім`я, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4

(з перекладом на українську мову), фотокопію листування по телефону з «Тамарою», копії пояснень від 20 лютого 2022 року та від 05 вересня 2022 року, та копії заяв від 28 березня 2022 року про надання щорічної основної та додаткової відпустки а також відпустки без збереження заробітної плати.

З копії акта про відмову підписання актів про відсутність на роботі від 06 вересня 2022 року відомо, що інспектор з кадрів старший відділу кадрів Литвин О.В., інспектор

з кадрів старший відділу кадрів Пашкова С.В. та головна медсестра ОСОБА_5 засвідчують факт відмови ОСОБА_1 від ознайомлення з актами про її відсутність на роботі з 01 квітня 2022 року по 06 вересня 2022 року включно.

Проаналізувавши обставини викладені ОСОБА_1 у наданих роботодавцю поясненнях від 31 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року, а також додані письмові докази, і попередню роботу працівника, КНП «Консультативно-діагностичний центр» прийняло наказ від 19 вересня 2022 року №1010-к/тр про звільнення ОСОБА_1

з 20 вересня 2022 року з посади лікаря-стоматолога-терапевта «Стоматологічного кабінету» філії №1, на підставі пункту 4 частини першої статі 40 КЗпП України.

Окремо представник відповідача зауважував про те, що копії заяв ОСОБА_1 від 28 березня 2022 року про надання щорічної основної та додаткової відпустки а також відпустки без збереження заробітної плати, а також копії пояснювальної ОСОБА_6 від 20 лютого 2022 року, що були додані до позовної заяви, керівництву КНП «Консультативно-діагностичний центр» не надходили.

З копії акта від 20 вересня 2022 року про ознайомлення з наказом від 19 вересня 2022 року №1010-к/тр про звільнення ОСОБА_1 вбачається, що комісія у складі: Литвин Олена Володимирівна - інспектор з кадрів старший відділу кадрів КНП ««Консультативно-діагностичний центр»; Мазор Зінаїда Яківна - інспектор з кадрів відділу кадрів КНП «Консультативно-діагностичний центр»; Рудакова Наталія Григорівна - головна медична сестра КНП «Консультативно-діагностичний центр»,а також: Богдан Ірина Олександрівна - начальник відділу кадрів КНП «Консультативно-діагностичний центр»; Пашкова Світлана Володимирівна - інспектор з кадрів старший відділу кадрів КНП «Консультативно-діагностичний центр» (далі - Комісія), засвідчили факт ознайомлення ОСОБА_1 , лікаря-стоматолога-терапевта «Стоматологічного кабінету» філії № 1 КНП «Консультативно-діагностичний центр» з наказом від 19 вересня 2022 року № 1010-к/тр про її звільнення з посади 20 вересня 2022 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КзпП України у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин.

19 вересня 2022 року Комісією здійснено дзвінок ОСОБА_1 через мобільний застосунок «Viber» за номером телефону НОМЕР_1 та повідомлено про наказ від

19 вересня 2022 року № 1010-к/тр щодо її звільнення з посади 20 вересня 2022 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КзпП України у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин.

ОСОБА_1 запропоновано приїхати до відділу кадрів КНП «Консультативно-діагностичний центр» для отримання трудової книжки та засвідчення підписом факт її ознайомлення з вказаним наказом.

Станом на 20 вересня 2022 року ОСОБА_1 не з`явилась до відділу кадрів КНП «Консультативно-діагностичний центр», про причини неприбуття не повідомила, тому Комісією 20 вересня 2022 року направлено фотокопію наказу через мобільний застосунок «Viber» за номером телефону НОМЕР_1 для повторного ознайомлення ОСОБА_1

з вказаним наказом та повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією

і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня,

а й встановлення поважності причин відсутності.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022

в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на

30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і який діє дотепер.

Частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про оборону України» передбачено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

Відповідно до абзаца 14 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або

в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про оборону України» воєнний час настає з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій та закінчується у день і час припинення стану війни. Відповідно до абзаца

25 частини першої статті 1 цього ж Закону воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України.

Установлено, що в позовній заяві та у поясненнях позивачка, зокрема, вказувала, що з метою збереження свого життя вона вимушена виїхала до більш безпечнішого місця - за кордон.

За приписами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь

і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України визначено, що кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявою від 28 березня 2022 року про надання щорічної основної та додаткової відпустки а також відпустки без збереження заробітної плати, також в матеріалах справи наявна копія пояснювальної ОСОБА_6 від 20 лютого 2022 року.

Установлено, що позивачка що виконувала всі розпорядження керівництва, що надходили в онлайн форматі, наприклад 21 липня 2022 року нею було отримано окреме доручення щодо проходження онлайн навчання за проектом «Електронний рецепт на антибактеріальні лікарські засоби»

Відповідно позивачкою було пройдено вищезазначене навчання та отримано відповідний сертифікат від 24 липня 2022 року.

З матеріалів справи відомо, що сам відповідач здійснює комунікацію в месенджерах з працівниками.

В ухвалі Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року у справі № 6-10006кс02 та постанові від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначається, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності; поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 147 КЗпП України, звільнення є одним із заходів стягнення. Відповідно положень ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Також, згідно вимог статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Норми статті 47 КЗпП України, передбачають, що власник зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Міністерство юстиції України у своєму роз`ясненні від 01 лютого 2011 року щодо порядку розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, стосовно звільнення за прогул, зазначило наступне: «На підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня, без поважних причин. …».

Тотожне поняття прогулу і передумови звільнення працівника з цих підстав викладено у листі Міністерства соціальної політики України від 22 квітня 2019 року № 82/0/22-19/133 та наводиться в пункті 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9. Також, подібну позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2017 року у справі №761/30967/15-ц та в ухвалі Верховного Суду України від 15 грудня 2010 у справі №6-20213св09.

Одночасно, зазначається, що не може вважатися прогулом: відсутність працівника на своєму робочому місці, якщо він при цьому перебував на території підприємства; невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням; відсутність на роботі з поважних причин.

Поважними причинами, зокрема, може бути визнано хворобу працівника, навіть якщо вона не підтверджена листком непрацездатності, аварії або затори на дорогах, якщо вони стали причиною запізнення працівника, тощо. У разі, якщо працівник обґрунтовує невихід на роботу поважними причинами, оцінка таких причин на предмет поважності повинна виходити з того, що ці причини мають бути істотними, тобто такими, які перешкоджають явці на роботу і не можуть бути усунені самим працівником.

Також, у листі Міністерства соціальної політики України від 22 квітня 2019 року №82/0/22-19/133 дано роз`яснення умов звільнення працівника за прогул де, зокрема, зазначається, що - звільнення за прогул без поважних причин є одним із заходів стягнення за порушення трудової дисципліни; порядок застосування дисциплінарних стягнень власником або вповноваженим ним органом (роботодавцем) визначено статтею 149 КЗпП України. А строки застосування дисциплінарного стягнення визначені статтею 148 КЗпП України: Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Також, згідно даного листа Мінсоцполітики визначає, що днем звільнення має бути останній день роботи працівника перед днем, коли він учинив прогул, за умови, якщо після його вчинення працівник більше не виходив на роботу. Строк, протягом якого працівнику має бути оголошено зміст наказу про звільнення, КЗпП України не встановлює. Тому тут слід керуватися пунктом 31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку від 20 липня 1984 року № 213, затверджених Державним комітетом СРСР по труду і соціальним питанням (є чинним), яким установлено для цього триденний строк.

Також, з точки зору статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Вирішуючи питання, чи звільняти працівника, чи застосувати інший вид дисциплінарного стягнення, яким є догана (стаття 147 КЗпП України), роботодавець, у відповідності до вимог частини третьої статті 149 КЗпП України, зобов`язаний ураховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку й заподіяну ним шкоду, обставини, при яких учинено проступок, і попередню роботу працівника.

Установлено, що жодних дисциплінарних стягнень до ОСОБА_1 не застосовувалось за весь період роботи. До матеріалів справи відповідачем не було надано доказів застосування дисциплінарних стягнень до позивачки.

З урахуванням викладеного керівником не було надано правової оцінки ступеня тяжкості дисциплінарного проступку та не оцінено чи було заподіяно шкоду для підприємства, не враховано довготривалу бездоганну попередню роботу позивачки, не з`ясовано та відповідно і не враховано обставин, за яких позивачка була відсутня на роботі, що в сукупності свідчить про недотримання відповідачем вимог частини третьої статті 149 КЗпП України.

Стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Отже, Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених статтею 43 Конституцією України.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно із статтею 1 Закону, цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Стаття 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначає, що у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Слід вказати, що відповідь на свої заяви про надання відпусток, позивач не отримала.

Таким чином, відповідач, не врахувавши поважності причин відсутності позивачки на робочому місці, що зумовлено введення на території України воєнного стану а також смерть близької людини, не надавши оцінку обставинам, викладеним у заяві позивача, безпідставно видав наказ про звільнення ОСОБА_1 за прогул, з підстав відсутності на робочому місці з 26 квітня 2022 року.

Доводи відповідача щодо правомірності наказу не спростовують обставин, викладених позивачем у позові.

З урахуванням порушених трудових прав ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині позову щодо скасування наказу КНП «Консультативно-діагностичний центр» від 19 вересня 2022 року № 1010-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 », що призвело до порушення трудового права позивача, а також відновлення становища, яке існувало до такого порушення, шляхом поновлення позивача на раніше займаній посаді.

А тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав ля задоволення позовних вимог в цій частині є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Постанови № 100, вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до пункту 2 Постанови № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватись виходячи з виплат, отримані ним за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 Постанови № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цієї Постанови визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункт 8 Постанови № 100).Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Постанови № 100).

Установлено, що позивачка знаходилася у вимушеному прогулі 146 робочих днів за період з 21 вересня 2022 року по 20 квітня 2023 року (включно), то при розрахунку середньомісячної заробітної плати застосуванню підлягає заробіток позивачки за липень-серпень 2022 року (13 400,00 грн).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 304,55 грн, що вбачається з довідки про доходи від 19 квітня 2023 року №01/368.

Таким чином середня заробітна плата, яка, підлягає стягненню на користь

ОСОБА_1 , складає: 304,55 грн (середньоденний заробіток позивачки) х 146 робочих днів за період з 21 вересня 2022 року до 20 квітня 2023 року (включно) = 44 464,30 грн.

Аргументи наведені заявником в апеляційній скарзі висновок суду про задоволення позову не спростовують, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували дотримання відповідачем норм КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника КНП «Консультативно-діагностичний центр» - адвоката Степанової О. С. без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від

20 квітня 2023 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва - адвоката Степанової Оксани Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна