УХВАЛА

22 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 487/4507/17

провадження № 61-17828ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити порядок користування земельною ділянкою та домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відповідно до порядку користування земельною ділянкою, що склався, та земельно-технічною експертизою.

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити порядок користування земельною ділянкою та домоволодінням за вказаною адресою між сторонами відповідно до порядку користування земельною ділянкою, що склався, та земельно-технічною експертизою.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до третього варіанту порядку користування (наближеного до ідеальних часток співвласників, згідно побажань ОСОБА_1 , відносно до другого варіанту порядку користування), запропонованому висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи від 04 серпня 2020 року № 125-110/1, а саме:

виділено в користування співвласника ОСОБА_1 частину земельної ділянки, площею 20,43 кв. м, розмірами 5,3 х 3,85 м, при цьому загальне користування між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишиться площею - 21,19 кв. м;

виділено співвласнику ОСОБА_6 частину земельної ділянки, площею 22,25 кв. м, розмірами 5,3 х 3,32 м. та 1,5 х 3,12 м;

виділено в користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки, площею114,89 кв. м, зокрема: під будівлями - 102,84 кв. м, під інд землею - 12,05 кв. м, у тому числі загальне з ОСОБА_3 - 10,59 кв. м;

виділено ОСОБА_3 в користування частину земельної ділянки, площею111,47 кв. м, зокрема: під будовами - 98,04 кв. м, під інд землею - 13,43 кв. м, у тому числі загальне з ОСОБА_8 - 10,59 кв. м;

виділено в користування ОСОБА_1 частину земельної ділянки, площею 65,47 кв. м, зокрема: під будовами - 45,04 кв. м, під інд землею - 20,43 кв. м;

виділено в користування ОСОБА_5 частину земельної ділянки, площею 111,73 кв. м, зокрема: під будовами - 84,7 кв. м, під інд землею - 27,03 кв. м;

виділено в користування ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) частину земельної ділянки, площею 52,68 кв. м, зокрема: під будовами - 30,43 кв. м, під інд землею - 22,25 кв. м.

Ділянка загального користування між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - 29,7 кв. м, тобто 7,43 кв. м кожному.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 03 жовтня 2023 року звернулася з апеляційною скаргою.

Просила поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення та звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції залишено без руху для сплати судового збору у розмірі 1 500,00 грн та зазначення поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заявниці роз`яснено наслідки невиконання вимог суду, а саме, у разі несплати судового збору апеляційна скарга буде повернута, а у разі не підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження у справі буде відмовлено.

Усуваючи недоліки апеляційної скарги, заявниця подала докази сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, а також на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження повідомила суд, що була обізнана про розгляд справи Заводським районним судом м. Миколаєва, зокрема про судове засідання, призначене у листопаді 2020 року, проте не змогла прибути до суду через хворобу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявниця була обізнана про розгляд справи Заводським районним судом м. Миколаєва, у жовтні 2020 року зверталася до суду із заявою про долучення доказів, висловила свою позицію щодо варіантів визначення меж та порядку користування спірною земельною ділянкою, була обізнана про дату судового засідання, проте, не прибула до суду через хворобу.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявницею не наведено виключних обставин пропуску процесуального строку на оскарження рішення суду першої інстанції внаслідок виникнення обставин непереборної сили, а тому відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

У грудні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року необхідно відмовити з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що касаційному оскарженню підлягають рішення (ухвали) суду першої інстанції після їх перегляду у апеляційному порядку.

Зі змісту ухвали Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року вбачається, що суд не переглянув рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року не переглянуто в апеляційному порядку, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на зазначене судове рішення необхідно відмовити.

В частині оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року Верховний Суд дійшов висновку по відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скарго, оскільки заявниця не приймала участі у розгляді справи та не знала про ухвалене рішення суду першої інстанції, про яке дізналася лише у вересні 2023 року, хоча у 2020 році була сповіщена про розгляд справи Заводським районним судом м. Миколаєва.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції встановив, що апеляційна скарга на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року подана заявницею 03 жовтня 2023 року, тобто після спливу більше одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

ОСОБА_1 була повідомлена про відкриття провадження у даній справі та про призначення справи до розгляду, що підтверджується поданою нею 09 жовтня 2020 року заявою про долучення доказів та зазначення нею особисто, як в апеляційній так і в касаційній скаргах, що вона була повідомлена про розгляд справи місцевим судом на 05 листопада 2020 року, проте не прибула до суду через хворобу.

З огляду на вказані обставини, враховуючи, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року (понад два роки) з моменту винесення оскаржуваного судового рішення, а апеляційна скарга позивача не містить підтвердження наявності обставин, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для її скасування відсутні.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян