КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року місто Київ

Справа 375/116/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2881/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Нимировської О.В.

секретар судового засідання Вєтчінова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Каракой Тетяни Вікторівни на рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року (ухваленого у складі судді Зінкіна В. І., повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом таз урахування уточнених позовних вимог (т.1. а.с.245-247), просила суд:

1. Визнати недійсними (в частині права на одну другу) свідоцтва, видані 15 липня 2020 року Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 :

- на ділянку з кадастровим номером :05:029:0001 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1443;

- на ділянку з кадастровим номером :01:007:0013 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1442;

- на ділянку з кадастровим номером :01:016:0007 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1444.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на:

- одну другу частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :05:029:0001, площею 0,1267 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства;

- одну другу частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:007:0013, площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- одну другу частку земельної ділянки за адресою: с. Троїцьке Рокитнянського району Київської області, кадастровий №:01:016:0007, площею 0,200 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідачки - баба позивачки ОСОБА_4 , яка за життя склала два заповіти. У зв`язку із зверненням сторонами до державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа № 297/2019.

Також 26 травня 2020 року позивачка звернулася до зазначеного державного нотаріуса із заявою про наявність спору між спадкоємцями та повідомила про свій намір взяти участь у спадкуванні майна після померлої бабусі. Державним нотаріусом 07 липня 2020 року надано відповідь позивачу про те, що все майно після померлої ОСОБА_4 охоплено заповітами, які є чинними. Отже, державним нотаріусом фактично позбавлено позивача права спадкувати майно після померлої ОСОБА_4

15 липня 2020 року державним нотаріусом на заяву позивача про те, що чинним є останній заповіт ОСОБА_4 , повідомлено листом за № 242/02 -14 позивачку, що останній заповіт не суперечить раніше складеному, тому обидва заповіти чинні, і спрямувала позивачку до суду.

У відповідь на звернення відповідачки до МЮУ надано ЦМУ МЮ (м. Київ) відповідь від 15 вересня 2020 року № Ш-3159/6.3, з якої вбачається, що нотаріусом порушено закон України «Про нотаріат», не роз`яснено ряд статей вказаного закону та не видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . З даного листа слідує, що завідувачем Рокитнянської районної державної нотаріальної контори видано на ім`я спадкоємця за заповітами свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Також рекомендовано позивачці звернутися за отриманням постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 30.09.2020 за № 315/02-14 позивачці видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Таращанського районного суду від 24.11.2021 відмовлено позивачці у задоволенні позову з підстав неефективності обрання способу судового захисту та судом наголошено, що підставою для реєстрації права власності ОСОБА_3 : на спірні земельні ділянки були свідоцтва на право на спадщину № 1444 та № 1443, про їх скасування позивачка не просила, але з уваги на державну реєстрацію спірних земельних ділянок за відповідачкою, ефективним способом захисту мало б бути поєднання вимог про скасування свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачкою права власності.

28 червня 2022 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 в якому просила:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку з кадастровим № :01:007:0013, площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2020 року, видане державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1442, на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:007:0013, площею 0,1874 га, розташованої в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначала, що 12 квітня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено Договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 1368. Відповідно до п.1 якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 , житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі даного договору 18.07.2006 Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано за ОСОБА_3 , право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Даний будинок розташований на земельній ділянці № :01:007:0013 площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була набута померлою ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №204172, виданого 01 серпня 2006 року Острівською сільською радою Рокитнянського району Київської області на підставі рішення (27 сесії 4 скликання) Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області 05 січня 2006 року за № 127 та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 86.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року № 689/26/17 зазначила, що «при застосування положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельні ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.»

За таких обставин, враховуючи наведене, ОСОБА_3 цивільне право відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає захисту шляхом визнання позивачки власником земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та необхідна для його обслуговування.

Також, враховуючи той факт, що право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку припинилося внаслідок набуття ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання права власності на будинок, земельна ділянка на якій розміщений даний будинок не повинна була бути включена до складу спадщини. А тому свідоцтво про право на спадщину на вище зазначену земельну ділянку має бути визнано недійсним.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15 липня 2020 року державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1443, в частині права власності ОСОБА_3 на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером № :05:029:0001, площею 0,1267 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером № :05:029:0001, площею 0,1267 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15 липня 2020 року державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1444, в частині права власності ОСОБА_3 на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером № :01:016:0007, площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Троїцьке Рокитнянського району Київської області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на одну другу частку земельної ділянки з кадастровим номером №:01:016:0007,площею 0,2000га,цільове призначення:для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Троїцьке Рокитнянського району Київської області, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15 липня 2020 року державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 1442, на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:007:0013, площею 0,1874 га, розташованої в в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку з кадастровим № :01:007:0013, площею 0,1874 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті первісних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1985,60 грн.

Не погоджуючись частково з вказаним судовим рішенням, 29 листопада 2022 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Каракой Т.В. звернулася засобами поштового зв`язку з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Таращанського районного суду в частині задоволення зустрічного позову скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити;

- Визнати недійсними (в частині права на 1/2) свідоцтво, видане 15 липня 2020 року Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 , на ділянку з кадастровим номером :01:007:0013 - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1442.

- Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на 1/2 і частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:007:0013, площею 0,1874 гектара, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Вказує, що рішення суду в указаній частині прийнято за не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Вважає, що ОСОБА_2 заявлено дві позовні вимоги, похідні одна від одної, а саме: про скасування свідоцтва на спадщину та визнання недійсним свідоцтва на спадщину як підстави набуття права власності. Фактично ОСОБА_2 просить суд змінити підставу набуття нею права власності на ділянку з кадастровим номером :01:007:0013 - з нотаріально посвідченого свідоцтва на рішення суду.

Зазначає, що в договорі довічного утримання не зазначено про земельну ділянку взагалі. Справа, яка перебуває у нотаріуса з документами, необхідними для укладання такого договору, не витребовувалась та не досліджувалася судом.

Також судом не досліджувались матеріали технічної документації ділянки з номером :01:007:0013, а тому висновок суду про те, що станом на дату посвідчення договору довічного утримання - 12 квітня 2006 року - така ділянка була сформована, є передчасними і суперечить вказаній в оскаржуваному рішенні судом ст. 79-1 ЗК Україні.

Вважає, що ні на момент нотаріального посвідчення договору довічного утримання, ні на момент державної реєстрації за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , - ОСОБА_4 згідно норм діючого на той момент земельного законодавства (ст. 125 ЗК України) - не була власником ділянки, а тому ОСОБА_2 , після набуття права власності на житловий будинок за Договором у 2006 році мала можливість в порядку ст.ст. 116,118 ЗК України оформити право власності на земельну ділянку, на якій будинок розташований.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0013 не виключена зі складу спадкового майна, право власності ОСОБА_4 на цю ділянку не було скасовано і виникло після розпорядження ОСОБА_4 будинком, а тому підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 2020 року з підстав, наведених ОСОБА_2 , немає.

Вважає, що оскільки ОСОБА_2 претендує на всю земельну ділянку з кадастровими номером :01:007:0013 площею 0,1874 га, без вказівки на площу, безпосередньо зайняту нерухомістю, яка про інвентаризована, тому задоволення позову буде суперечити як ст.ст.120,140 ЗК України, так і ст. 377 ЦК України

Також посилалася на правовий висновок Верховного Суду висловлений у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 695/2138/15-ц, за яким якщо у відповідному договорі не вирішено питання про долю земельної ділянки, на якій знаходиться відчужене нерухоме майно, право на таку земельну ділянку під нерухомим майном та на земельну ділянку, необхідну для обслуговування та користування вказаним майном, може бути вирішено шляхом встановлення відповідного сервітуту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2023 року для розгляду даної справи визначено склад колегії головуючий суддя - ОСОБА_6 суддів: Савченко С.І., Мережко М.В.

20 січня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача ОСОБА_6, суддів Мережко М.В., Савченко С.І. відкрито апеляційне провадження по даній справі та встановлено учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 травня 2023 року звільнено ОСОБА_6 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

У зв`язку з неможливістю суддею-доповідачем ОСОБА_6 продовжувати розгляд судової справи, було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2023 року для розгляду вказаної вище справи визначено склад колегії суддів: Желепа О. В.- головуючий суддя, Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

В подальшому суддя Крпавець В.А., у зв`язку зі звільненням була замінена на суддю Немировську О.В.

Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Вказує, що при переході до ОСОБА_7 права власності на будинок до неї перейшло й право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0013 на якій розташований будинок.

В державному акті від 01 серпня 2006 року серії ЯК №204172 чітко визначено, що земельна ділянка площею 0,1874 з кадастровим номером :01:007:0013 має цільове призначення 02.01 Для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що відповідає нормам ст.121 Земельного кодексу України.

Зауважує, що право власності на земельну ділянку виникло 05 січня 2006 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування Острівської сільської ради від 05 січня 2006 року № 122-27-IV, а державний акт посвідчує лише право власності, а не є документом, на підставі якого виникло це право.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 доводи скарги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Рішення суду оскаржується в частині задоволення зустрічної позовної заяви та в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0013, тому враховуючи положення ч.1 ст.367 ЦПК України в іншій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи вимоги зустрічної позовної заяви суд першої інстанції вказав, що на момент укладення договору довічного утримання (12 квітня 2006 року) земельна ділянка № :01:007:0013, розташована в АДРЕСА_1 , набула ознак об`єкта права власності і право власності на неї перейшло до ОСОБА_2 одночасно з правом власності на будинок.

Тобто земельна ділянка кадастровий № :01:007:0013 не входить у спадкову масу в розумінні ст. 1218 ЦК України.

Позовна вимога за первісним позовом про визнання недійсним (в частині права на одну другу) свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 120 ЗК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору довічного утримання укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Як вбачається з правового висновку висловленого Великою Палатою Верховного Суду у п. 6.28 постанови від 16 червня 2022 року у справі № 689/26/17, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється в т.ч. у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Задовольняючи вимоги зустрічної позовної заяви суду першої інстанції вважав встановленими такі обставини, 12 квітня 2006 року ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано в Реєстрі за № 1369 (а.с.212 том1).

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка № :01:007:0013 належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №204172, виданого 01 серпня 2006 року Острівською сільською радою Рокитнянського району Київської області на підставі рішення (27 сесії 4 скликання) Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області 05 січня 2006 року за № 127 та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 86 (а.с.113 том1).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 червня 2020 року №НВ-020, 17 серпня 2015 року відділом Держземагенства у Рокитнянської області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: :01:007:0013 площею 0,1874 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та документом, який є підставою для виникнення права ОСОБА_4 зазначено рішення органу місцевого самоврядування - Острівської сільської ради від 05 січня 2006 року 27 сесія 4 скликання № 127 (а.с.116 том 1).

На кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0013 зображено будівлі та зазначено, що на земельній ділянці площею 0,1874 га розміщено три малоповерхові забудови (а.с. 117 том1).

Отже, судом встановлено, що житловий будинок який перейшов у власність до ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 12 квітня 2006 року розташованій на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0013.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.86 т.1).

10 грудня 2019 року державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. заведено спадкову справу № 297/2019 та зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 65207557 (а.с.92 том1).

15 липня 2020 року Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_3 , на ділянку з кадастровим номером :01:007:0013, зареєстрований в реєстрі № 1442 (а.с. 146 том 1)

Як вбачається з державного акту на право на власності на земельну ділянку від 01 серпня 2006 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, підставою виникнення права власності у ОСОБА_4 було рішення 27 сесії 4 скликання Острівської сільської ради від 06 січня 2006 року № 127 (а.с.116 том1).

Враховуючи положення ст.1218 ЦК України земельна ділянка кадастровий № :01:007:0013 не входить у спадкову масу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , тому висновок суду першої інстанції про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 2020 року на ділянку з кадастровим номером :01:007:0013, зареєстровий в реєстрі № 1442 є обґрунтованим.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо того, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0013 не виключена зі складу спадкового майна є необґрунтованими.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що оскільки рішенням Острівської сільської ради від 05 січня 2006 року (27 сесії 4 скликання № 127) виділено у власність ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0013 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови тобто на момент укладення договору довічного утримання земельна ділянка кадастровий номер :01:007:0013, набула ознак об`єкта права власності і право власності на неї перейшло до ОСОБА_3 , одночасно з правом власності на будинок в АДРЕСА_1 .

Тому, вимоги зустрічної позовної заяви про визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0013 за ОСОБА_3 є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір довічного утримання укладений 12 квітня 2006 року ОСОБА_4 між ОСОБА_2 не містить вказівки про земельну ділянку, колегією суддів не приймаються до уваги оскільки згідно правового висновку висловленого Великою Палатою Верховного Суду у п. 6.28 постанови від 16 червня 2022 року у справі № 689/26/17, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо того, що судом не витребувано нотаріальної справи та не досліджено документи необхідні для підписання такого договору, оскільки договір довічного утримання не є предметом позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджувались матеріали технічної документації ділянки з номером :01:007:0013, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи рішенням Острівської сільської ради від 05 січня 2006 року (27 сесії 4 скликання № 127) виділено у власність ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0013 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надано доказів на спростування вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що оскільки ОСОБА_4 не набула у власність спірну ділянку на момент укладення договору довічного утримання з ОСОБА_2 , після набуття права власності на житловий будинок за Договором у 2006 році мала можливість в порядку ст.ст. 116, 118 ЗК України оформити право власності на земельну ділянку, на якій будинок розташований, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Як вже зазначалось, рішенням Острівської сільської ради від 05 січня 2006 року (27 сесії 4 скликання № 127) виділено у власність ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0013 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Такий правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №363-4852/17.

Отже, фактично з 05 січня 2006 року ОСОБА_4 виділено у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0013.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що о ОСОБА_2 безпідставно претендує на всю земельну ділянку з кадастровими номером :01:007:0013 площею 0,1874 га, без вказівки на площу, безпосередньо зайняту нерухомістю, яка про інвентаризована, оскільки як вже було встановлено апеляційним судом згідно ст.120 ЗК України до ОСОБА_2 за договором довічного утримання відбувся перехід права власності на всю площу земельної ділянки.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду 03 березня 2021 року у справі № 695/2138/15-ц є безпідставними, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суд виходив з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Зокрема, у вказаній справі правовідносини, які виникли між сторонами стосувались визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 18 грудня 2001 року та скасування акта про право власності на земельну ділянку та в якому на момент спадкування єдиного об`єкту будинок-земля не існувало.

Доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

При вирішенні вказаної справи районним судом правильно визначено характер правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року постановлене з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скаргита перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Каракой Тетяни Вікторівни - залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська