ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2016 року ПрАТ СК АХА Страхування звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.03.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування №CON/VES/CASC0Га/14дп, за яким позивач застрахував майнові інтереси ОСОБА_2 , пов`язані з експлуатацію наземного транспортного засобу легкового автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 . 11.07.2014 року близько 11год. 30хв. по вул. Комсомольській, 70 у м.Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження відповідно до довідки ДАІ. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.08.2014 року відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. Потерпіла своєчасно звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілої складала 46 503 грн. 94 коп. Така сума страхового відшкодування була нарахована та сплачена ОСОБА_2 . Таким чином, в силу ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» з моменту виплати позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 46 503 грн. 94 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 1 378 грн. (а.с.1-2).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2017 року позовні вимоги ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми були задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 46503,94 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.00 коп.(а.с.52-54).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.06.2020 року заява представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2017 року була задоволена, заочне рішення від 18.10.2017 року скасоване (а.с.82-83).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми - відмовлено (а.с.113-116).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.146-147).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 27.03.2014 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування №CON/VES/CASC0Га/14дп, за яким позивач застрахував майнові інтереси ОСОБА_2 , пов`язані з експлуатацію наземного транспортного засобу легкового автомобіля «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_1 .

11.07.2014 року близько 11год. 30хв. по вул. Комсомольській, 70 у м.Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до Звіту № ZB310714 від 31.07.2014 року становив 55 369 грн. 76 коп. (без врахування коефіцієнта фізичного зносу).

Відповідно до страхового акту №1.002.14.04056 від 05.08.2014 року ПрАТ СК «АХА Страхування» визнав вказану ДТП страховим випадком та виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 46 503 грн. 94 коп.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.08.2014 року винним у скоєнні вказаної ДТП визнано ОСОБА_1 .

Посилаючись на положення ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», ПрАТ СК «АХА Страхування» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення страхового відшкодування до ОСОБА_1 .

До Звіту авто-товарознавчого дослідження № ZB310714 від 31.07.2014 року, який було долучено представником позивача до позовної заяви в якості доказу вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , не додано копій документів, що підтверджують статус особи, що склала цей звіт, не надано копії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який проводив це дослідження, відповідної ліцензії.

Представником позивача ані в позовній заяві, ані серед додатків до позовної заяви, не надано розрахунку розміру страхового відшкодування, який повинен відшкодувати відповідач.

Відповідно до платіжного доручення №123850 від 06.08.2014 року щодо перерахунку на розрахунковий рахунок ТОВ «Гранд-Авто» страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 46 503 грн. 94 коп. вбачається лише перерахування певної суми на рахунок ТОВ «Гранд-Авто». При цьому не додано жодного документа, який свідчить, що пошкоджений транспортний засіб ОСОБА_2 ремонтувався саме ТОВ «Гранд-Авто», відсутні заказ-наряд, акт приймання-виконання робіт та інші докази на підтвердження цього.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що позивач, в силу ст. 81 ЦПК України, не довів позовні вимоги про стягнення з відповідача страхової суми у розмірі 46 503 грн. 94 коп.. Суд 1 інстанції виходив із того, що до Звіту авто-товарознавчого дослідження № ZB310714 від 31.07.2014 року, який було долучено представником позивача до позовної заяви в якості доказу вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , не додано копій документів, що підтверджують статус особи, що склала цей звіт, не надано копії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який проводив це дослідження, відповідної ліцензії.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду 1 інстанції.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Тлумачення статті 1188 ЦК України свідчать про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди (підпункт в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1) та до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом (підпункт 38.2.3 пункту 38.2).

Крім того, у п.п. 72-74 постанови від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при перегляду аналогічної вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу у контексті тлумачення статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України "Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надав таке визначення поняття регресу.

Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Таким чином, якщо відповідач не оспорив розмір чи підстави страхової виплати, то він за вищевказаним змістом поняття регресу після сплати страхового відшкодування позивачем у даному випадку може спростовувати лише цей факт та розмір здійсненного платежу.

Судом установлено, що згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту №81748Га/14дп від 26.03.2014, цивільна-правова відповідальність власника (володільця) автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у АТ СК АХА Страхування, строком дії договору від 27.03.2014 по 26.03.2015 лімітом відповідальност за шкоду, заподіяну майну - 92000 грн.(а.с.6)

Факт перерахування страхового відшкодування згідно акту №VESKO22835/2014, ОСОБА_2 на рахунок ТОВ Гаранд-Авто підтверджується платіжним дорученням від 06.08.2014 (а.с.33).

Відповідач в разі непогодження з сумою стягнення мав право клопотати на проведенні експертизи, проте останній обійшовся лише поясненням щодо непогодження з вказаною сумою, визначеною експертом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги встановлену вину відповідача у вчиненні ДТП, судовим рішенням, що набрало законної сили; встановивши завдання у цій ДТП матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортних засобів та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою; встановивши, що страховик здійснив виплати потерпілому за завдану матеріальну шкоду 46503, 94 грн., - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 46503, 94 грн. у порядку регресу, які були виплачені страховою компанією потерпілому.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви (1378 грн) та апеляційної скарги (2067 грн.)

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року - скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 46503,94 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот три гривень 94 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3445 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: