Справа № 296/4524/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" квітня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді Маслак В.П.,

за участі секретаря судового засідання Рабчинській Я.В.,

розлянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за участі третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни, приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича,-

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира 01.08.2022р. надійшли матеріали вказаної позовної заяви, де представник позивача ОСОБА_2 просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрований за № 27598 від 25.01.2022р. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» боргу за кредитним договором у розмірі 20450,00 грн.

В обгрунтування зазначених вимог представник позивача вказує, що 25.01.2022р. приватним нотаріусом Кийвського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено вищезазначений виконавчий напис. Про вчинення виконавчого напису ОСОБА_1 стало відомо після надходження відповідної інформації в застосунок «Дія».

Представник позивача стверджує, що оскаржуваний виконавчий напис є незаконним, необґрунтованим та таким, що вчинений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки, порушує вимоги п.3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року за № 296/5. Крім того, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. З огляду на вищезазначене, представник позивача просить вимоги позовної заяви задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.08.2022р. прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Від ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» 26.08.2022р. надійшов відзив, представник якого вказує, що 16.09.2020р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №04473-09/2020. Після укладення договору про відступлення права вимоги від 21.05.2021р. № 21052021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. 22.12.2021р. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 27598, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі 20450,00 грн.

Представник відповідача вказує, що ним виконано вимоги передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 та подано приватному нотаріусу Солонець Т.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису. Також, останній просить відмовити в частині судових витрат на правничу допомогу. Представник відповідача, вважає, що позивачем не подано належних документів для підтвердження оплати правничої допомоги, в тому числі договору, детального опису послуг на підтвердження стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 3000 грн.

Від представника позивача ОСОБА_2 15.04.2022р. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Також, останій просить стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, у відзиві просив провести розгляд справи без його участі.

Треті особи були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, заяв від останніх не надходило, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладені обставини і те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд на підставі наявних у справі доказів вважає за можливе провести розгляд справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

З матеріалів справи встановлено, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. 22.12.2021р. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 27598, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів», якому ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступлено право вимоги, заборгованість за Кредитним договором № 04473-09/2020 від 16.09.2020р. і плату за вчинення виконавчого напису у загальному розмірі 20450,00 грн. (а.с. 6).

Відповідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 25.01.2022р. відкрито виконавче провадження ВП №68359011 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису (а.с. 8).

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.18 ЦК України).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 ЗУ «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 ЗУ «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 ЗУ «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат» (у редакції, чинній станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Відповідно до п.1 постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із копії оскаржуваного виконавчого напису, приватним нотаріусом 22.12.2021р. вчинено виконавчий напис, в тому числі і на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 та зміненому постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка набрала законної сили 22 лютого 2017 року, пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів визнано незаконним та нечинним.

Отже, 22.12.2021р. вчиняючи виконавчий напис № 27598, приватний нотаріус Солонець Т.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У постанові ВС від 23.05.2018 у справі №640/2704/16-ц зазначено, що з урахуванням приписів ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», боржник має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Таким чином, матеріали справи не містять, а відповідачем не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження подання останнім для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, чинною на момент вчинення нотаріальних дій.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» не спростовані доводи позивача про відсутність існування будь-яких зобов`язальних правовідносин з товариством та наявності у позивача будь-якої безспірної заборгованості перед відповідачем, в зв`язку з чим оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Представник відповідач у відзиві просив відмовити в повному обсязі в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, в якій останній стверджує, що позивачем не надано доказів на підтвердження розрахунку та оплати правничої допомоги. Також представник відповідача вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи, не відповідає критерію реальності адвокатських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що від представника позивача 25.04.2023р. на адресу суду надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу, долучено: квитанція до прибуткового касового ордера № 11 від 25.04.2023р. на суму 5000,00 грн., акт № 11 виконаних робіт по наданню правової допомоги від 25.04.2023р., а також в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 03.02.2022р.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, їх складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаїівни, зареєстрованого за № 27598 від 22.12.2021р. про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄРДПОУ 35625014, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, поштова адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх № 4) заборгованості в розмірі 20450 (двадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомоги в сумі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В. П. Маслак