Справа № 456/5422/23
Провадження № 2/456/1307/2023
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

21 грудня 2023 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Стасів О.Я.,

сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

зміст позовних вимог про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, 89, за правилами загального позовного провадження, за відсутності усіх учасників справи, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 20.10.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 18151, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем його проживання у будинку АДРЕСА_1 . Судові витрати у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 1 073 грн. 60 коп., позивач ОСОБА_1 залишає за собою та при ухваленні рішення просить покласти на нього.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 , який приходиться позивачеві ОСОБА_1 колишнім зятем, з часу реєстрації з його дочкою у лютому 1995 року шлюбу, також зареєстрував місце проживання у будинку АДРЕСА_1 , за згодою позивача ОСОБА_1 як власника вказаного житла, однак з вересня 2018 року, тобто з часу, коли дочка позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 фактично розійшлася з відповідачем ОСОБА_2 , виїхав на постійне місце проживання до своєї матері у с. Комарів Стрийського району Львівської області, а на даний час перебуває у м. Вінниця. Позивач ОСОБА_1 стверджує, що він є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 , де й проживає разом із своєю сім`єю, а тому вказує про припинення у відповідача ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням у зазначеному будинку. Позивач ОСОБА_1 звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 , залишаючись зареєстрованим у зазначеному будинку, однак фактично проживаючи в іншій місцевості та за іншою адресою, тим самим чинить йому перешкоди, зокрема порушує його право власності щодо зазначеного будинку, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно не знявся з реєстрації, хоча міг би зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування, а також унеможливлює звернення позивача ОСОБА_1 за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань, пов`язаних з утриманням цього житла. Відтак позивач ОСОБА_1 , виходячи з положень статей 15-16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, був змушений звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрав спосіб захисту визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не подав, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 14.11.2023 року, скориставшись поштовим зв`язком, скерував у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 15.11.2023 року за вх. № 19645, в якій просив проводити судовий розгляд цієї справи в цілому за його відсутності, одночасно висловив позицію на підтримання своїх позовних вимог з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому ним позові.

Позивач ОСОБА_1 14.12.2023 року, скориставшись поштовим зв`язком, повторно скерував у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 14.12.2023 року за вх. № 21646, в якій просив проводити судовий розгляд цієї справи в цілому за його відсутності, одночасно висловив позицію на підтримання своїх позовних вимог з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому ним позові, проти заочного розгляду цієї справи не заперечує.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 23.10.2023 року було вжито заходів для отримання з Єдиного державного демографічного реєстру інформації про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи відповідача ОСОБА_2 ..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 23.10.2023 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 22.11.2023 року, 10:00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 22.11.2023 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 21.12.2023 року о 14:00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 21.12.2023 року постановлено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення.

Сторони належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте ніхто з них у таке судове засідання не з`явився.

Судом також було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи та постановлення ухвали про заочний розгляд цієї справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати розгляд справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів (доказів) та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Усі заяви та клопотання учасників цієї справи були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 за пред`явленими ним позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідача ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 , що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 , виданим Загірненською сільською радою Стрийського району Львівської області 13.01.2005 рокута зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.01.2005 року за № 9541666 (копія міститься у справі. а. с. 8), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 6304434, сформованим КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 24.01.2005 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9541666 (копія міститься у справі, а. с. 9), власником котрого він став на підставі рішення виконавчого комітету Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27.05.2004 року № 9..

У вказаному будинку зареєстрований та фактично проживає позивач ОСОБА_1 , а також мають зареєстроване місце проживання його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внучка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , правнучка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також у вказаному будинку зареєстрований, проте не проживає, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується довідкою, виданою Дашавським старостинським округом виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області 12.10.2023 року за вих. № 1247 (міститься у справі, а. с. 12), який був зареєстрованим у вказаному житлі з дозволу позивача ОСОБА_1 як його власника.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку хоча й зареєстрований, проте там не проживає з вересня 2018 року, як і не здійснює оплати за надані комунальні послуги, оскільки відтоді припинив шлюбні відносини з дружиною ОСОБА_3 , яка приходиться позивачеві ОСОБА_1 дочкою, покинув за власним бажанням згадане житло, що стверджується Актом обстеження господарства с. Загірне від 28.07.2020 року (міститься у справі. а. с. 14).

У подальшому, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 01.09.2023 року у справі за єдиним унікальним номером 456/3828/23 та номером провадження 2/456/997/2023, котре 02.10.2023 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 28-29), шлюб відповідача ОСОБА_2 з дочкою позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 було розірвано.

Отже, відповідач ОСОБА_2 , більше п`яти років, за своєю добровільною згодою, не проживає за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 , а постійно проживає в іншій місцевості. Крім того, позивач ОСОБА_1 з вересня 2018 року не веде спільного господарства з відповідачем ОСОБА_2 , а останній, відповідно, не бере участі в утриманні згаданого житла.

Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, окремі норми чинних Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та Житлового кодексу України (у редакції Закону України № 2215-ІХ від 21.04.2022 року «Про дерадянізацію законодавства України» (надалі ЖК України), положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколи до неї, норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у статтях 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.12.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 320/9482/17 та номером провадження 61-6318св19 вказав, що початок відліку часу відсутності особи у житловому приміщенні визначається від дня, коли ця особа залишила житлове приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 490/12384/16-ц та номером провадження 61-37646св18; від 22.11.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 760/13113/14-ц та номером провадження № 61-30912св18; від 26.02.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 333/6160/17 та номером провадження 61-7317св19); від 18.03.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 182/6536/13-ц та номером провадження 61-23089св19.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи.

Оскільки вичерпного переліку поважності причин не проживання особи в житловому приміщенні чинне законодавство не встановлює, то зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи та зібраних у справі доказів. Отже, позивач ОСОБА_1 , як особа, який на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи її позову, доводиться їхня достатність та переконливість.

У свою чергу, наданими позивачем ОСОБА_1 й дослідженими судом у даній справі доказами, в їх сукупності та взаємозв`язку, безперечно стверджується та обставина, що відповідач ОСОБА_2 , який приходиться йому колишнім зятем, відсутній у житловому приміщенні належного йому будинку АДРЕСА_1 понад п`ять років, так як зі своєї добровільної згоди не проживає у вказаному житлі, в силу фактичного постійного проживання в іншій місцевості, він протягом вказаного строку туди на постійне місце проживання не прибув, у зв`язку з чим право відповідача ОСОБА_2 щодо користування згаданим житловим приміщенням у вказаному вище будинку слід вважати припиненим, а його самого слід визнати такими, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що припинення права користування відповідача ОСОБА_2 житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , надасть можливість усунути позивачеві ОСОБА_1 перешкоди вільно ним користуватись та розпоряджатись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями власника об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням та розпорядженням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останнього. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 1 073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки Філії АТ «АСВІО БАНК» від 17.10.2023 року № 681710078 (міститься у справі, а. с. 1), в силу ухвалення заочного рішення на користь позивача ОСОБА_1 та його відповідної волі про покладення цих судових витрат на нього, слід залишити за зазначеним позивачем, відступивши таким чином від встановленого у ст. 141 ЦПК України порядку розподілу судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Строк і порядок набрання заочним рішенням суду законної сили та його оскарження.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому чинним ЦПК України, тобто шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2 , яка подається безпосередньо до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. У свою чергу апеляційна скарга на заочне рішення суду подається ним безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем ОСОБА_2 протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Відповідач ОСОБА_2 , якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому складеного повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Повне найменування сторін у справі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; громадянин України; зареєстроване та фактичне місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання фізичної особи невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Дата складення повного заочного рішення суду: 21 грудня 2023 року.

Суддя Володимир МИКИТИН