ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/579/19 Головуючий суддя І інстанції Горчакова О. І.
Провадження № 22-ц/818/2104/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лютянської Ніни Семенівни на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2019 року, по цивільній справі №644/579/19, за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 24.05.2011 року Відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н та отримала кредит у розмірі 4800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підставі вищевикладеного, банк просив стягнути з Відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.05.2011 року у розмірі 46327 грн. 81 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.05.2011 у розмірі 46327 грн. 81 коп., яка скається з наступного: заборгованості за кредитом 4678 грн. 55 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 34868 грн. 22 коп.; заборгованість за пенею та комісією 4098 грн. 76 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 2182 грн. 28 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (р/р № НОМЕР_1 , МФО 305299, єдиний номер платника податку 14360570), судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 адвокат Лютянська Н.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Зазначає, що не погоджується з позицією відповідача щодо встановлення кредитного ліміту у розмірі 4800,00 грн, оскільки у долученій позивачем анкеті-заяві від 24.05.2011 року розмір встановленого кредитного ліміту складає 3000,00 грн. У заяві не було зазначено процентної ставки, а тому ці позовні вимоги є безпідставними. З наданого розрахунку банку вбачається, що за період користування кредитною карткою ОСОБА_1 внесла на рахунок 2015,00 грн, а фактично отримала від банку 3000,00, а отже різниця складає 985,00 грн. Однак банком було протиправно списано з соціальної картки ОСОБА_1 1026,00 для погашення відсотків, а тому доводи позивач є необгрунтованими та незаконними та не можуть бути підставою для задоволення позову.

Вказала, що справа була розглянута за її відсутності, а тому про рішення вона була не обізнана. Поштової кореспонденції не отримувала. У період прийняття судом ухвали про відкриття провадження у справі вона перебувала у пологовому будинку, на підтвердження надає копії виписок із медичних карток. За адресою зазначеною у позові не проживала з 2010 року, а проживала за іншою адресою - АДРЕСА_1 , на підтвердження надає копію рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» Захаров М.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказав, що відповідачка деякий час належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язанню за Договором, Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості за договором. Крім того, просимо суд не залишити поза увагою, що безпосередньо у довідці про умови кредитування з використанням кредитки 'Універсальна, 55 днів пільгового періоду" від 24.05.2011р., підписаної Відповідачкою (копію додано до матеріалів справи), вказано наступна умови: тип карти: "Універсальна 55 днів пільгового періоду"; валюта карти гривня; базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% в місяць (30 річних).порядок нарахування комісії і пені; порядок погашення заборгованості по кредиту. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідачкою не надано доказів, якими вона обґрунтовує заперечення проти позовних вимог, таких як власний розрахунок заборгованості за договором, тощо.

У відповіді на відзив адвокат Лютянська Н.С. просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Вказала, що надані позивачем копії витягу з Умов обслуговування рахунків фізичної особи не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а матеріали справи не містять доказів, що відповідач розуміла, ознайомлювалася та погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання кредитної картки. Вказані Умови ОСОБА_1 не підписані, а також позивачем не долучено самого Договору на укладення якого підписувалась Анкета-заява. У витязі із «Тарифів Банку» жодних належних доказів про те, що відповідач отримувала кредит немає. Таким чином, факт укладення договору між. АТ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 не підтверджено. А тому, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України. Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від ЗО січня 2018 року № 61-787св18.

Зауважила, що у заяві позичальника від 24.05.2011 року процентна ставка не зазначена, а також відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення заборгованості у розмірі 46327,81 грн.

Проте, судова колегія повністю погодитися з зазначеним висновком суду не може.

Судовим розглядом установлено, що 24.05.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з якою відповідачем отримано кредит у розмірі 3000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості за кредитом.

На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин, Банк, окрім анкети-заяви позичальника, надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану ОСОБА_1 , й Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18 т.1, а.с.44 т.2).

Частиною першоюстатті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другоюстатті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З наданої Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк`заяви про приєднання до Умов та Правил надання послугвбачається, що відповідач погодився з визначеними у заяві умовами кредитування, а саме: з типом кредиту, максимальною сумою ліміту, строком договору та строком кредитування, способом та строком надання кредиту, процентною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду, типом процентної ставки, платежами за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача, реальною річною процентною ставкою, порядком повернення кредитутанаслідками прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором.

Як вбачається з наданої позивачемдовідки, довідки АТ КБ «ПриватБанк» (без дати) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 24.05.2011 року, 24.05.2011 відповідачу було встановлено кредитний ліміт 4 000, 00 грн., 24.05.2021 відповідачу зменшено кредитний ліміт до 300 грн., 22.06.2011 року збільшено кредитний ліміт до 4800 грн., 23.06.2011 року зменшено кредитний ліміт до 4800 грн., 01.11.2019 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с.100 т.2).

Тому доводи скарги, що було їй встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000,00 спростовується матеріалами справи.

З наданої позивачем виписки про рух коштів та здійсненні операції по кредитним карткам ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувалася наданими банком коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с10-16) станом на 30.11.2018 утворилась заборгованість у розмірі 46327 грн. 81 коп., яка скається з наступного: заборгованості за кредитом 4678 грн. 55 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 34868 грн. 22 коп.; заборгованість за пенею та комісією 4098 грн. 76 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 2182 грн. 28 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, попиту і пропозицій? які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать про те, що у анкеті-заяві від 24.05.2011 року містяться анкетні дані відповідача, волевиявлення останньої на отримання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Також, матеріали справи свідчать про те, що у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить підпис відповідача, зазначена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, також розмір пені (пеня 1 та пеня 2) за порушення зобов`язань за Договором, який становить відповідно базову процентну ставку за користування кредитом/30, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту, та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, що нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при наявності прострочення на суму більше 50 грн. Указаною довідкою також установлений розмір штрафів 500 грн + 5% від суми позову (а.с. 44 т.2).

Відтак, відповідач був обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розмірами відсоткової ставки, що в свою чергу порушив умови кредитного договору і допустив заборгованість.

Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, пеня, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, одночасне стягнення штрафу і пені за порушення одного й того ж грошового зобов`язання не можливо.

Тому на користь Банку підлягає стягненню штраф у визначеному розмірі, а у стягненні пені належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача приймаються апеляційним судом до уваги частково з огляду на таке.

Суд першої інстанції у встановленому порядку отримавши інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача - АДРЕСА_2 , що узгоджувалося за адресою, яка була зазначена у позові, а також у кредитному договорі та додатках до кредитного договору, які були додані до позову, направляв поштову кореспонденцію-копію оскаржуваного рішення, в тому числі судові повістки за даною адресою, які поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.63,67,80).

Апелянтом до скарги надані документи, що підтверджують її проживання за адресою по АДРЕСА_1 (а.с.71-73 т.2).

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

У частині дев`ятій статті 128 ЦПК України передбачені випадки повідомлення учасників судового процесу за допомогою засобів телефонного чи факсимільного зв`язку та зазначено, що суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 127/2871/16-ц (провадження № 61-4668св18) зазначено, що «на а. с. 122-124 містяться відомості про повернення суду апеляційної інстанції повістки про виклик позивача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, що не свідчить про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Розміщена на а. с. 118 телефонограма щодо повідомлення секретарем судового засідання про розгляд справи судом апеляційної інстанції Клєпікової О. С. (яка представляла інтереси позивача в суді першої інстанції) також не може слугувати підтвердженням повідомлення позивача про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки, з одного боку, не відповідає встановленому порядку вручення судової повістки, а з іншого боку, не враховує встановлені договором про надання правової допомоги (а. с. 27) обмеження на представництво адвокатом Клєпіковою О. С. лише у Вінницькому міському суді».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

Оскільки направлена відповідачу за зареєстрованою адресою її проживання судова кореспонденція двічі поверталася з відміткою «за закінченням терміну зберігання», у суду першої інстанції не було підстав для висновку про належне інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

При таких обставинах приймаючи до увагу, про апелянтом обґрунтовується незаконність судового рішення обставинами неналежного повідомлення її про дату, час і місце розгляду справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Лютянської Н.С. підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить змінити в частині позовних вимог щодо стягнення пені та комісії. Визначену судом першої інстанції заборгованість ОСОБА_1 перед Банком станом на 30.11.2018 зменшити до 42229,05 грн, у задоволені вимог про стягнення пені та комісії у розмірі 4098,76 грн належить відмовити.

Доводи скарги про те, що банком було протиправно списано з соціальної картки ОСОБА_1 1026,00 для погашення відсотків, не підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, розмір заборгованості за Кредитним договором № б/н від 24.05.2011 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку належить зменшити з 46327,81 грн до 42229,05 грн.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами розгляду апеляційної скарги позов Банку задоволено на 91,15 %, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 8,85%. Отже з банку на користь ОСОБА_1 належить стягнути 255,01 грн судового збору, сплаченого при подачі скарги. З ОСОБА_1 на користь банку належить стягнути 1750,99 грн судового збору з 1921,00 грн, сплачених при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з урахування ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1495,98 грн (1750,99-255,01).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Лютянської Ніни Семенівни - задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2019 року- змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Зменшити суму, що підлягає стягненню зОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.05.2011 року до 42229,05 (сорока двох тисяч двісті двадцять дев`ять ) гривень 05 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1495 (одна тисяча чотириста дев`яносто п`ять) гривень 98 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.