РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

за участі секретарів судового засідання Поліщук О.В., Наральник Н.А., Ковальчук О.С., Карпішиної С.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Левчук Т.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Швець А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 20.03.2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в сумі 4 000 доларів США та зобов`язався їх повернути на першу вимогу. За змістом позову, ОСОБА_3 загинув у автокатастрофі та єдиним спадкоємцем після його смерті став син і відповідач по справі ОСОБА_2 . За словами позивача, 13.06.2019 року він направив на адресу відповідача лист-претензію щодо повернення суми боргу в добровільному порядку, однак борг до цього часу не повернутий.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 4 000 доларів США, що на дату подання позову за курсом НБУ складає 98 447,00 грн.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 25.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

12.05.2020 року Богунським районним судом м. Житомира постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, яка була скасована постановою Житомирського апеляційного суду від 09.09.2020 року.

У відзиві на позов ОСОБА_2 вказав, що розписка від 20.03.2014 є фальшивою, підробленою та його батько не підписував вказану розписку. Відповідач підтвердив, що він, як син покійного, успадкував 69/200 часток житлового будинку в АДРЕСА_1 , натомість зауважив, що в силу положень ст. 1281 ЦК України позивач позбавлений права вимоги до нього як до спадкоємця боржника у зв`язку із пропуском строку пред`явлення вимоги (т. 1 а.с. 101-104).

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Швець А.А. надано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві представник відповідача зазначив, що на думку його довірителя розписка написана іншою особою, а саме рідним дядьком відповідача ОСОБА_4 . Крім цього, адвокат вважає, що у розписці від 20.03.2014 року наявні дописи, які виконані пізніше складання останньої, а саме дописано дату повернення коштів «20.03.2017 року», яка проставлена між рядками рукопису, виконаного в розписці. Позивач не зазначає конкретної дати, коли він дізнався про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той же час зазначає, що йому стало відомо про смерть цієї особи 18.10.2019 року, а лист-претензію направляє на адресу відповідача 13.06.2019 року, тим самим вводить суд в оману. За словами представника, позивач знав про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки був присутній на похованні останнього. Відповідач 15.08.2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позивач в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України повинен був пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги, тобто в даному випадку до 15 лютого 2018 року. За таких обставин, позивач необґрунтовано пред`явив позов до відповідача поза межами строку, встановленого ч. 4 ст. 1281 ЦК України, у зв`язку із чим позбавляється відповідного права вимоги (т. 1 а.с. 111-114).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. За словами позивача, він був на похованні ОСОБА_3 та всі його бачили. У 2018 році підходив до відповідача та запитав чи буде він віддавати кошти, на що останній відповів, що нічого про кошти не знає. Тоді позивач попередив, що буде звертатись до суду. За словами ОСОБА_1 , розписку писали вдвох, він почав писати «Дана ОСОБА_1 », а далі писав ОСОБА_3 , крім тих місць, де ПІБ позивача. Підписав розписку ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Дату повернення коштів позивач дописав своєю рукою у січні 2017 року за 2-3 тижні до смерті ОСОБА_3 , так як тоді останній сказав поставити дату, яку потрібно було. ОСОБА_3 це обґрунтував тим, що 7-10 лютого 2017 року повинен розрахуватись повністю. ОСОБА_1 також додав, що у розписці «до 20.03.2017 року» дописав сам.

Представник позивача адвокат Левчук Т.В. додала, що ОСОБА_2 ухилився від участі в експертизі, що є підставою для застосування ст. 109 ЦПК України в частині визнання доведеними ряду обставин. ОСОБА_2 спадщину прийняв і її вартість більше суми позики. Просила судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Швець А.А. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Відповідач суду пояснив, що після смерті батька подав документи до нотаріуса для прийняття спадщини. За півроку із претензією звернувся лише банк. Претензію банку він задовольнив та прийняв спадщину. Перший раз побачив розписку, коли позивач прислав її копію з претензією влітку 2019 року, а вже після того ОСОБА_1 звернувся в суд. За словами відповідача, позивач знав про смерть ОСОБА_3 та був присутній на його похованні.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, та оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2014 року була складена розписка, за змістом якої ОСОБА_3 отримав в позику у ОСОБА_1 кошти в розмірі 4 000,00 доларів США та зобов`язався їх повернути на першу вимогу (копія а.с. 5 том 1, оригінал на звороті довідкового листа до т. 2).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 45 том 1).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, відповідно до положень статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент прийняття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Із спадкової справи №11/2017, заведеної приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Смоліною І.В. до майна померлого ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємцем після його смерті є син ОСОБА_2 . Натомість дочка ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 подали до приватного нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача (а.с. 30, 36, 40, 42 том 1). Приватним нотаріусом 15.08.2017 року видані ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з 69/200 часток житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та страхової суми в розмірі 150 000 грн. (а.с. 95, 97 том 1).

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, позивачем підтверджено належними і допустимими доказами, що між ним та померлим ОСОБА_3 було укладено договір позики.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статтями 1281,1282 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (у редакції на час спірних правовідносин).

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Згідно із вимогами частин першої-третьої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.

Частиною четвертою статті 1281 ЦК України встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (у редакції на час спірних правовідносин).

Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Позивач безпосередньо в судовому засіданні (29.01.2020) підтвердив, що був обізнаний про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки був присутній на похованні останнього.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню

Разом з тим, позивач направив лист-претензію щодо сплати боргу за договором позики ОСОБА_2 лише 13.06.2019 року, у зв`язку з чим пропустив встановлений законом строк, в межах якого він міг реалізувати своє суб`єктивне право (а.с. 7-8 том 1). Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 280/933/15-ц (провадження № 61-43460св18).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10-13, 18, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Д.В. Кузнєцов