Справа № 309/3777/23
Провадження № 2/309/731/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Кальчевій Д. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Гелеван Сергій Іванович про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Гелеван Сергій Іванович про визнання права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги вмотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 . Після смерті батька відкрилася спадщина за заповітом, який він склав 11.10.2010 року на користь ОСОБА_1 , все своє майно заповів позивачеві. На момент смерті матері та на момент смерті батька позивач проживав разом з ними та був зареєстрований в житловому будинку в АДРЕСА_1 , де вони всі спільно проживали, а отже у відповідності до ст. 1268 ЦК Україні фактично прийняв спадщину після смерті матері та батька.

При зверненні ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Гелеван С. І. для оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину, та підготовці документів для видачі свідоцтва про право на спадщину з`ясувалося, що на житловий будинок, в якому вони всі проживали в АДРЕСА_1 , було видано було видано 16.03.1990 року свідоцтво про право приватної власності колгоспному двору, головою якого був батько позивача. За життя батько позивача ОСОБА_6 , як голова колгоспного двору, не переоформив право власності на даний будинок у зв`язку із припиненням існування колгоспних дворів та не зареєстрував належно даний житловий будинок на праві приватної власності.

Станом на 1992 рік до складу сім"ї ОСОБА_6 голови колгоспного двору, входили позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_5 , яка вже померла, дружина позивача ОСОБА_2 , його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідачі по справі, які не претендують на частку у даному житловому будинку. Житловий будинок в АДРЕСА_1 був побудований батьками позивача ОСОБА_1 . Відповідно до рішення виконкому Хустської районної Ради народних депутатів №31 від 14.03.1990 р. ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, згідно якого житловий будинок, розташований за адресою в АДРЕСА_1 в цілому дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_6 . Право власності зареєстровано Хустським БТІ 31.03.1990 р., за реєстровим № 1027.

У зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства за колгоспним двором, членом якого на момент припинення існування колгоспних дворів був батько позивача, відтак на підставі закону він був власником цього будинку.

Позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Томищ Маріанна Серафимівна подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задоволити позов з підстав, наведених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Гелеван Сергій Іванович в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Не заперечив проти задоволення позову.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обовязків.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 . Після смерті батька відкрилася спадщина за заповітом від 11.10.2010 року за якою все своє майно заповів позивачеві. На момент смерті матері та на момент смерті батька позивач проживав разом з ними та був зареєстрований в житловому будинку в АДРЕСА_1 , та проживав із дружиною та синами. Відповідно до ст. 1268 ЦК Україні фактично прийняв спадщину після смерті матері та батька.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Житловий будинок, в якому проживали в АДРЕСА_1 , було видано свідоцтво про право приватної власності колгоспному двору, головою якого був батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 , вказане свідоцтво було видано 16.03.1990 року. Однак, за своє життя батько позивача ОСОБА_6 , як голова колгоспного двору, не переоформив право власності на даний будинок у зв`язку із припиненням існування колгоспних дворів та не зареєстрував належно даний житловий будинок на праві приватної власності .

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспні двори були припинені 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Станом на 1992 рік до складу сім"ї ОСОБА_6 голови колгоспного двору, входили позивач та його мати ОСОБА_5 , яка вже померла, дружина позивача ОСОБА_2 , його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідачі по справі, які не претендують на частку у даному житловому будинку.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачем надано суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням відповідачами позову позивачці підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 206, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.328,392,1216 1218,1223,1261,1269 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повернути позивачеві ОСОБА_1 із державного бюджету суму сплаченого нею судового збору за подання позову в розмірі 50%, що складає 536,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.