Справа № 481/159/23
Провадж.№ 2/481/102/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 червня 2023 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді Васильченко-Дрига Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Войцеховської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2023 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 доОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договорами позики у розмірі 351 995 грн. та 21 580 доларів США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що протягом 2021- початку 2022 року між нею та відповідачкою було укладено договори позики у формі розписок, згідно яких відповідачка отримала від неї грошові кошти, що підтверджується підписом відповідачки у розписках: ??у сумі 1700 доларів США із строком повернення 20.01.2021 року; 10.03.2021 року у сумі 1000 доларів США строком на 1 місяць; 15.03.2021 року у сумі 2000 доларів США строком на 1 місяць до 15.04.2021 року; 18.03.2021 року у сумі 1000 доларів США строком на 1 місяць; 20.05.2021 року у сумі 156000 грн. із строком повернення 20.07.2021 року; 31.05.2021 року у сумі 139995 грн. із строком повернення до 31.07.2021 року; 17.06.2021 року у сумі 2000 доларів США із строком повернення 17.07.2021 року; 30.06.2021 року у сумі 1000 доларів США із строком повернення до 31.07.2021 року; 03.07.2021 року у сумі 1000 доларів США із зобов`язанням повернути через 1 місяць; 22.07.2021 року у сумі 2000 доларів США строком на 1 місяць; у сумі 700 доларів США і 56000 грн. із строком повернення 24.07.2021 року; 20.08.2021 року у сумі 1000 доларів США із зазначенням своєчасного повернення; 20.10.2021 року у сумі 1530 доларів США із зобов`язанням повернути через місяць; 20.10.2021 року у сумі 1320 доларів США із зазначенням своєчасного повернення; 20.11.2021 року у сумі 1450 доларів США із строком повернення до 20.12.2021 року; 20.01.2022 року у сумі 1870 доларів США із зобов`язанням повернення до 20.02.2022.; 20.02.2022 року у сумі 2000 доларів США із зобов`язанням повернення до 20.03.2022 р. Усього позивачкою було надано у борг ОСОБА_2 351 995 грн. та 21 580 доларів США. В обумовлені сторонами строки, зазначені у розписках, позичені відповідачем кошти повернуті не були. У зв`язку з чим 21 грудня 2022 року позивачкою на поштову адресу відповідачки було направлено досудову вимогу про повернення коштів протягом 7 робочих днів із зазначенням банківських реквізитів для перерахунку коштів, що підлягають поверненню. Однак, станом на час подання позову до суду, кошти відповідачкою не повернуті.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Ткаченко Т.В. в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно, належним чином повідомлена про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не подавала.

При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до такого висновку.

У справі з`ясовано, що між позивачкою та відповідачкою протягом 2021 - початку 2022 рокубули укладені договори позики, вчинення яких підтверджується наявними розписками за умовами яких ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 351 995 грн. та 21 580 доларів США (а.с. 3,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20).

Ніяких доказів того, що оформлення боргових розписок відповідачкою є наслідком примусу, обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, результату тяжкої обставини, стороною відповідача суду теж не надано, зустрічний позов про визнання недійсними договорів позики не пред`явлено, судового рішення про визнання цих договорів недійсним, котре набрало законної сили, до суду не подано.

За таких обставин, суд убачає за потрібне позов задовольнити повністю з таких підстав.

Згідно норм ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1 та 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Приписами ч. ч. 1 - 3 ст. 545 Цивільного кодексу України визначено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, в порушення умов договорів позики, відповідачка не виконала свої зобов`язання та не повернула позивачці у повному обсязі кошти за договорами позики, чим істотно порушила умови договорів та вимоги ч. 1 ст. 1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договорами.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, від 08.06.2016 року у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки строк виконання зобов`язання за договорами позики настав, відповідачка ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконала, а тому з неї підлягає стягненню борг за договорами позики в сумі 351 995 грн. та 21 580 доларів США.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що обґрунтованість пред`явленого позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 11414,97 грн.

Керуючись ст. 258-259,263-265,268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в сумі 351 995(триста п`ятдесят одну тисячу дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень та 21 580(двадцять одну тисячу п`ятсот вісімдесят) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 11414 (одинадцять тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 97 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив на підставі заяви відповідача, яка відповідає вимогам, визначеним в ст. 285 ЦПК України, поданої протягом 30 днів з дня його проголошення чи в разі поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївськогоапеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА