У х в а л а

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 757/52488/21-ц

провадження № 61-8531ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» - Лаврищева Віктора В'ячеславовича на постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», третя особа - акціонерне товариство «Українська залізниця», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» № 710 від 31 серпня 2021 року «Про заходи реагування щодо несвоєчасної виплати заробітної плати», яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера;

- визнати протиправним та скасувати наказ ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» № 1050к про припинення трудового договору від 31 серпня 2021 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» з 31 серпня 2021 року;

- стягнути із ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом № 523к від 30 квітня 2021 року, за підписом т.з.п. Генерального директора ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_2 , ОСОБА_1 переведено на посаду головного бухгалтера з 30 квітня 2021 року по 31 грудня 2021 року за його заявою, на умовах строкового трудового договору, укладеного 30 квітня 2021 року між ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та ОСОБА_1 .

Наказом № 707 від 30 серпня 2021 року «Про оголошення догани» за підписом в. о. генерального директора ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_3 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення статті 7 Закону України «Про електронний цифровий підпис», пунктів 1.4, 2.10 посадової інструкції головного бухгалтера від 02 лютого 2021 року, з даним наказом позивач ознайомився 31 серпня 2021 року.

Наказом № 708 від 31 серпня 2021 року «Про оголошення догани» за підписом в. о. генерального директора ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_3 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення пункту 2.8 та пункту 2.17 посадової інструкції головного бухгалтера від 02 лютого 2021 року, з даним наказом позивач ознайомився 31 серпня 2021 року.

Наказом № 709 від 31 серпня 2021 року «Про оголошення догани» за підписом в. о. генерального директора ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_3 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення пункту 2.1, пункту 2.4, пункту 2.6, пункту 2.19 посадової інструкції головного бухгалтера від 02 лютого 2021 року, з даним наказом позивач ознайомився 31 серпня 2021 року.

Наказом № 710 від 31 серпня 2021 року «Про заходи реагування щодо несвоєчасної виплати заробіної плати» за підписом в. о. генерального директора ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_3 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за порушення пункту 2.7, пункту 2.8, пункту 2.13, пункту 2.17 посадової інструкції головного бухгалтера від 02 лютого 2021 року, з даним наказом позивач ознайомився 31 серпня 2021 року.

Наказом від 31 серпня 2021 року № 1050к «Про припинення трудового договору» за підписом в. о. генерального директора ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_3 . ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» за систематичне невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором, з даним наказом позивач ознайомився 31 серпня 2021 року.

Позивач вказував, що він звернувся із рядом службових записок щодо порушень керівництвом ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» вимог законодавства, набув статусу викривача, в розумінні частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», і тому щодо нього було ініційовано службові розслідування, одночасно застосовано ряд дисциплінарних стягнень з подальшим його звільненням з формальних, необґрунтованих підстав, що свідчить про незаконне та грубе порушення його трудових прав.

Позивач зазначав, що не погоджується з наказами ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» щодо застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган та звільнення, вважає накази безпідставними, неправомірними та такими, що спричинили грубе порушення його прав та законних інтересів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», третя особа: АТ «Українська залізниця», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що накази про накладення дисциплінарного стягнення № 687 від 20 серпня 2021 року, № 707 від 30 серпня 2021 року, № 708 від 31 серпня 2021 року та № 709 від 31 серпня 2021 року в сукупності наданих сторонами доказів, які ввійшли в систему для звільнення, а саме оскаржуваних наказів № 710 та № 1050к від 31 серпня 2021 року, яким звільнено ОСОБА_1 із посади головного бухгалтера, є такими, що прийняті правомірно, відповідачем доведено факти порушення трудової дисципліни та невиконання своїх трудових обов`язків позивачем, разом з тим, накази є чинними та не оскаружувались позивачем.

Щодо наказів № 710 та № 1050к від 31 серпня 2021 року, то суд першої інстанції вказав, що дані накази є правомірними, прийнятими з врахуванням норм чинного законодавства, відповідачем доведено факти систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та те, що до позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді доган.

Вказано, що ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» дізналось про статус ОСОБА_1 , як викривача, як і сам позивач, лише 01 вересня 2021 року, а, отже, після звільнення ОСОБА_1 31 серпня 2021 року з посади головного бухгалтера, що підтверджується листом від 01 вересня 2021 року №АЦК-15/13 за підписом заступника директора Комплаєнс та антикорупційного офісу АТ «Українська залізниця» Пілецької Н. О., наданим позивачем, інших доказів на підтвердження набуття статусу викривача, позивачем не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення позивача не перебуває у причинному зв`язку із його повідомленнями про можливі вчинення посадовими особами відповідача корупційних правопорушень.

Вказано, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що звільнення позивача було проведено з порушенням чинного законодавства, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем порушено трудові права при його звільненні з роботи.

Оскільки судом було встановлено, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, правові підстави для задоволення вимоги позивача про його поновлення на роботі відсутні, отже, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Щодо вимог про стягнення із ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та судових витрат, то останні є похідними, а отже задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року скасовано, ухвалено по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», третя особа - АТ «Українська залізниця», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Скасовано наказ ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» № 710 від 31 серпня 2021 року «Про заходи реагування щодо несвоєчасної виплати заробітної плати», яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера.

Скасовано наказ приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» № 1050к про припинення трудового договору від 31 серпня 2021 року.

Вважати ОСОБА_1 звільненим з посади головного бухгалтера у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору з 31 грудня 2021 року.

Стягнуто із ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2021 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 310 754, 12 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що факт існування наказів про накладення дисциплінарних стягнень № 687 від 20 серпня 2021 року, № 707 від 30 серпня 2021 року, № 708 від 31 серпня 2021 року та № 709 від 31 серпня 2021 року не є безумовною підставою для звільнення позивача за систематичне порушення трудової дисципліни, оскільки зазначені накази видано протягом незначного проміжку часу, докази того, що ОСОБА_1 раніше порушував трудову дисципліну та притягувався до відповідальності у матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність системності вчинення порушень позивачем.

При цьому, як видно зі змісту зазначених наказів про накладення дисциплінарних стягнень, усі порушення стосуються виконання різних посадових обов`язків та були виявлені з 16 по 31 серпня 2021 року. У матеріалах справи відсутні докази того, що під час проведення службових розслідувань була надана будь-яка оцінка письмовим поясненням ОСОБА_1 щодо обставин, які стали підставою для перевірок.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» було укладено трудовий договір, строк дії якого з 30 квітня 2021 року по 31 грудня 2021 року. Умови зазначеного договору не передбачають можливість продовження строку його дії, трудові відносини між сторонами після 31 грудня 2021 року не продовжувались.

Тому, враховуючи встановлену протиправність наказів про звільнення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід вважати звільненим з посади головного бухгалтера у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору з 31 грудня 2021 року.

Враховуючи, що звільнення позивача є незаконним, то у відповідності до вимог статті 235 КЗпП України, останній має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 310 754,12 грн (за період з 01 вересня 2021 року по дату закінчення строку дії трудового договору - 31 грудня 2021 року.

05 червня 2023 року представник приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» - Лаврищев В. В. (далі - представник) надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року.

У касаційній скарзі представник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року та залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року.

Дослідивши касаційну скаргу представника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 310 754,12 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, касаційна скарга не містять належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржуване представником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» - Лаврищева Віктора В`ячеславовича на постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», третя особа - акціонерне товариство «Українська залізниця», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук