Справа № 462/4598/18 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/2846/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2023 року в складі судді Бориславського Ю.Л. в справі за скаргою ОСОБА_1 щодо незаконних дій державних виконавців та їх керівників,-

встановив:

У вересні 2023 року через систему «Електронний суд» Залізничний районний суд м. Львова зареєстрував скаргу ОСОБА_1 , інша особа: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії», Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів», представник третьої особи: Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії», у якій ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними дії державних виконавців та їх керівників щодо вигадування податків та невиконання судового рішення: справа № 462/4598/18, ВП №65772425; зобов`язати державних виконавців та їх керівників в повному обсязі виконати рішення суду від 02.08.2021 справа № 462/4598/18 борг 115251,41 грн., ВП №65772425, повернути вкрадені кошти в сумі 22547 грн. 15 коп.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2023 року скаргу ОСОБА_1 щодо незаконних дій державних виконавців та їх керівників визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Роз`яснено, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , зазначає, що Електронний суд не містить форми скарги на дії та бездіяльність державного виконавця у цивільній справі.

Звертає увагу, що в ухвалі суд зазначає не про скаргу на дії державних виконавців, а про позовну заяву, що є різними процесуальними документами.

Також, додав підписану ним особисто скаргу щодо незаконних дій державних виконавців та їх керівників, однак суд проігнорував таку.

Зазначає, що рішення суду у справі № 462/4598/18 не виконане, вказує суму, яку, на його думку, у нього вкрадено, оскільки виконавче провадження закінчено, а сума, яка стягнута, не відповідає сумі за рішенням суду.

Засобом юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Вважає, що його скарга не розглянута з формальних причин.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.

26.10.2023 на адресу апеляційного суду надійшли пояснення ДП «Міжнародний Аеропорт «Львів» імені Данила Галицького».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення скарги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усунув недоліки щодо змісту скарги, визначені в ухвалі суду від 11.09.2023, клопотання про продовження процесуальних строків суду не подав.

Також суд зазначив, що про порушення свого права ОСОБА_1 стало відомо 22.08.2023, однак клопотання про поновлення строку звернення до суду із скаргою не подав та не наводить поважних причин для поновлення такого.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися із таким висновком місцевого суду.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Зважаючи на те, що предметом даного апеляційного провадження є виключно процесуальне питання щодо можливості продовження розгляду скарги судом першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, які стосуються суті заявлених вимог, зокрема, виконання рішення суду та правомірності процесуальних дій у виконавчому провадженні.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Дійсно згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В свою чергу, згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційного Суду України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Положення статті 447 ЦПК України знаходяться у Розділі VІІ, який власне стосується процесуальних питань, пов`язаних з судовим контролем за виконаням судових рішень.

Зазначений розділ передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, наявні беззаперечні підстави для констатації того, що порядок подання позову та порядок подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, є різними за змістом та правовими наслідками стадіями цивільного судочинства.

Іншими словами, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №569/13154/20.

Скарга ОСОБА_1 подана в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2023 скаргу ОСОБА_1 щодо незаконних дій державних виконавців та їх керівників - залишено без руху.

Надано скаржнику строк для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали - 5 /п`ять/днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху, роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що скаржнику ОСОБА_1 необхідно правильно вказати коло осіб, які беруть участь у розгляді скарги, оскільки учасниками скарги є стягувач, боржник, державний чи приватний виконавець, а не заявник, інша особа та третя особа.

Покликаючись на ст. 175 ЦПК України, суд також зазначив, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, однак такі вимоги ЦПК України не виконано.

Крім цього, про порушення свого права ОСОБА_1 стало відомо 22.08.2023, тому останній пропустив строк звернення до суду, а клопотання про поновлення строку, суду не подав та не навів поважних причин для поновлення такого.

18.09.2023 ОСОБА_1 подав клопотання на виконання ухвали суду від 11.09.2023 для усунення недоліків.

Зазначене клопотання створено у підсистемі «Електронний суд» та названо ОСОБА_1 як скарга щодо незаконних дій державних виконавців та їх керівників.

У поданому клопотанні (скарзі) ОСОБА_1 вказав коло осіб, які беруть участь у розгляді скарги: ОСОБА_1 заявник; Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інша особа; Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії» та Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького боржник; Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» представник третьої особи.

Також, того ж дня ОСОБА_1 подав скаргу з відсканованим підписом на такій, де останній вказав таких учасників - скаржник: ОСОБА_1 ; суб`єкт оскарження: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; боржник: Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії»; правонаступник боржника: Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького; третя особа на стороні скаржника, яка не заявляє самостійних вимог: Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» (а.с. 31).

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

При цьому, ні Розділ VII ЦПК України, ні Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок вирішення питання у разі, якщо скарга не відповідає за своєю формою та змістом вимогам ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, якщо подання позову у будь якій справі є початковою стадією (етапом), яка завершується прийняттям рішення по суті спору, то питання розгляду скарги у порядку судового контролю, належить до заключної стадії та стосується правовідносин виконання вже ухваленого рішення суду у справі.

Більше того, якщо у позовному провадженні є етап відкриття провадження у справі, де передбачена можливість суду з тих чи інших підстав відмовити у відкритті провадження, то етап виконання рішення, як заключна стадія цивільного судочинства, такої можливості чи права суду не передбачає.

Тобто цивільним процесуальним законом не передбачено права чи обов`язку суду відкривати провадження за скаргою на дії державного чи приватного виконавця, а відтак і можливості відмовити у відкритті провадження у такій категорії справ чи з процесуальних підстав повернути скаргу.

В свою чергу, як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику застосування судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.

Разом з цим, зважаючи на те, що порядок розгляду скарг у порядку судового контролю, передбачений окремим розділом ЦПК України, колегія суддів вважає, що застосування аналогії закону у даному випадку не потребується.

Таким чином, вирішуючи питання прийняття до розгляду скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки застосування ст. 185 ЦПК України призвело до постановлення помилкової ухвали.

Більше того, у частині 3 статті 451 ЦПК України зазначено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тобто положеннями статті, якою врегульоване питання судового рішення за скаргою не передбачено можливості постановлення інших судових рішень, за виключенням як про задоволення чи відмову в задоволенні скарги.

Окремо колегія суддів погоджується з тим, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення мають першочергове значення, однак такі встановлюються при розгляді скарги по суті.

Також згідно практики Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Принцип справедливості судового розгляду повинен знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи.

Встановлені колегією суддів факти щодо допущення відповідних порушень судом першої інстанції свідчать про необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

На новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно звернути увагу, з врахуванням принципу диспозитивності та відповідних положень ЦПК України, на категорію спору та вирішити по суті скаргу ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, зважаючи на повноваження апеляційного суду у разі скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та необхідності направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки розгляд скарги по суті в такому разі належить виключно до компетенції суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2023 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк