КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/9060/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Справа № 369/17679/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яка подана представником Юхименком Юрієм Юрійовичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

13 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2021 року йому стало відомо про виконання в примусовому порядку виконавчого напису №8721 від 12 березня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором 989438231 від 26 лютого 2019 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 42 від 03 вересня 2019 є ТОВ «Талон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, реєстр прав вимоги №3 від 29 січня 2021 року є ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», заборгованість за кредитним договором 989438231 від 26 лютого 2019 року. Строк платежу за кредитним договором 989438231 від 26 лютого 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року. Сума заборгованості складає 27 053,85 грн.

У матеріалах виконавчого напису відсутні докази, на підставі яких право вимоги за кредитним договором №989438231 від 26 лютого 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником всіх прав та обов`язків якого в кінцевому результаті є ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», передано останній.

Крім того, позивач зазначає, що згідно п.1.2. кредитного договору №989438231 від 26 лютого 2019 року договір укладається строком на 30 днів. Згідно з п. 1.6 розрахунок сукупної вартості Кредиту та Термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до вищезгаданого Графіку розрахунків термін платежу встановлений до 28 березня 2019 року. В свою чергу, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. проводить стягнення за період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року, що суперечить умовам цього кредитного договору. Виходячи з положень договору, кредит повинен був бути повернутий в строк до 28 березня 2019 року в сумі 9714,60 грн.

Отже, враховуючи той факт, що строк дії договору дорівнює 30 дням та кредит надавався на тридцять днів то зі спливом вказаного часу позичальник не може нараховувати відсотки, штрафи та пені, після зазначеного строку права кредитодавця захищаються в порядку статті 625 ЦК України. Цей факт підтверджує спірність заборгованості по вчиненому виконавчому напису №8721 від 12 березня 2021 року. Також, ні відповідач, ні нотаріус не направили вимоги/повідомлення позивачу про суму заборгованості та вимогу сплатити суму боргу, аби останній мав можливість або заперечити або визнати суму боргу. Нотаріус не вчинив жодної дії спрямованої на встановлення факту безспірності заборгованості, а вона очевидно є спірною. Позивач вважає, що виконавчий напис не містить оригіналу кредитного договору в повному обсязі, а також засвідчені стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а відтак нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. не мала права вчиняти виконавчий напис №8721 від 12 березня 2021 року.

Крім того, позивач зазначив, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним, оскільки відповідач не надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, оригінал кредитного договору, оскільки останній був підписаний в електронному вигляді, а Переліком не передбачено подання копії електронного договору в паперовій формі.

На підставі викладеного, позивач просив:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №8721, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., в якому запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором 989438231 від 26 лютого 2019, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є ТОВ «ФК «Онлайн фінанс»;

- стягнути із ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати - за сплату судового збору за подання позову немайнового характеру 908 грн., судові витрати на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову 454 грн., за правничу допомогу 12 500 грн., разом - 13 862 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №8721, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., в якому запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором 989438231 від 26 лютого 2019, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Стягнуто із ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати - за сплату судового збору за подання позову немайнового характеру в розмірі 908 грн., судові витрати за сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 12 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, представник ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - Юхименко Ю.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Крім того, просив судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 1362 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. - покласти на позивача.

Вказує, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Таким чином, при вирішенні питання про компенсацію понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності і відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Посилання суду, що зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги безпосередньо пов`язане з наявністю клопотання, є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення,) відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-7, 9 ст. 141 ЦПК України.

Вказує, що виконані представником позивача роботи, зокрема, складання позовної заяви та заяви про забезпечення прозову, що містить в собі загальні норми права, складені адвокатом, який має вищу юридичну освіту, володіє спеціальними знаннями та коштують 12 500,00 грн. - значно завищені відносно складності справи № 369/17679/21, які не потребують спеціальних знань. Розгляд позовної заяви в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також не може свідчити про її складність, як того вимагає ч.4 ст.137 ЦПК України.

Зазначає, що вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів ч.3 ст. 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми. Згідно з попереднім (орієнтованим) розрахунку суми судових витрат та опису робіт (наданих послуг), який міститься за текстом позовної заяви, не зрозуміло, скільки адвокат витратив часу на надання послуг, та яка вартість кожної послуги окремо. Разом з тим, відомостей про те, яка вартість години роботи адвоката матеріали справи не містять. При цьому, в матеріалах справи відсутні відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, тобто представником позивача не подано детального опису виконаних робіт та акту прийому-передачі виконаних робіт, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну допомогу.

Наголошує, що представник позивача не надав документально підтвердженого опису виконаних робіт, розрахунків понесених витрат, інших документів, що підтверджують співмірність обсягів та вартості наданих послуг або витрат адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Понесені витрати не відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а заявлений розмір витрат с необґрунтованим та недоведеним. Тобто, витрати на правничу допомогу в сумі 12 500 грн. не підтверджені належним чином, а вартість наданих послуг є завищеною та необґрунтованою, а тому стягненню зі скаржника не підлягають.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, представник позивача ОСОБА_1 - Цокало Т.М. направила до суду засобами електронного зв`язку заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги; представник ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №8721 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 989438231 від 26 лютого 2019 року в розмірі 27 053,85 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7347,12 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсотками за користування кредитом у розмірі 11 733,20 грн., строкової заборгованості за штрафами і пенею в розмірі 7973,53 грн., плати, що здійснена за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200 грн.

18 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. відкрито виконавче провадження № 66872484 з примусового виконання виконавчого напису №8721, виданого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 989438231 від 26 лютого 2019 року в розмірі 27 053,85 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладений 26 лютого 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 кредитний договір №989438231, який став підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, матеріали справи не містять і доказів того, що позивач отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису. Також боржнику не було представлено можливості надання будь-яких пояснень та аргументів на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Викладене свідчить, що на момент вчинення виконавчого напису від 12 березня 2021 року були наявні обставини, які викликають сумніви щодо існування та безспірності розміру заборгованості між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 за кредитним договором №989438231 від 26 лютого 2019 року.

Вчиняючи 12 березня 2021 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що до загального розміру заборгованості були включені суми, які не могли бути нараховані після пред`явлення банком вимоги у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що спростовувало безспірність заявленої стягувачем суми заборгованості, а також на те, що внаслідок визнання нечинною постанови КМУ від 26.11.2014 року №662, якою внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, щодо можливості стягнення за кредитними договорами - на час вчинення виконавчого напису не передбачалась можливість стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідчені при укладенні.

Враховуючи викладене вище, в тому числі, і відсутність на момент розгляду справи належних та допустимих доказів, які б вказували на безспірність заборгованості позивача ОСОБА_1 за кредитним договором №989438231 від 26 лютого 2019 року перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на суму 28 253,85 грн., відсутність доказів того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу та, що про таку заборгованість боржник достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення, та, беручи до уваги, що відповідач не скористався своїм правом подати письмовий відзив на позов з обґрунтуванням його заперечень проти позовних вимог з посиланням на відповідні письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення боргу за кредитним договором із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, позивачем підтверджено витрати на правову допомогу та надано на їх підтвердження письмові докази: копію договору про надання правничої допомоги № 342/06-10-2021 від 06 жовтня 2021 року, копію Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до Договору 342/06-10-2021 про надання правничої допомоги від 06 жовтня 2021 року, копію детального опису робіт (наданих послуг), від 09 грудня 2021 року, квитанцію № 342 від 06 грудня 2021 року на суму 12500 грн., тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми витрат на правничу допомогу.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

З висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12 500 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів повністю погодитись не може, враховуючи наступне.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив наступне.

« Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу.

У цій справі позивач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.

Беручи до уваги те, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає висновку, викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини п`ятої статті ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21.

У справі, що переглядається, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат, керуючись, в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц), дійшов висновку не присуджувати відповідачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.»

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача Цокало Т.М. додано до позовної заяви:

- копію договору про надання правничої допомоги № 342/06-10-2021 від 06 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Цокало Т.М. ;

- копію Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до Договору 342/06-10-2021 про надання правничої допомоги від 06 жовтня 2021 року;

- копію детального опису робіт (наданих послуг) від 09 грудня 2021 року;

- копію квитанції № 342 від 06 грудня 2021 року про оплату ОСОБА_1 адвокату Цокало Т.М. 12 500 грн. на підставі договору про надання правничої допомоги № 342/06-10-2021 від 06 жовтня 2021 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правничої допомоги № 342/06-10-2021 від 06 жовтня 2021 року, у відповідності до статті 59 Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.

Згідно з п. 2.1 цього Договору, адвокат зобов`язаний здійснювати клієнту:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства, кримінального провадження, а також в інших державних органах, в тому числі в органах державної виконавчої служби, перед приватними виконавцями, фізичними та юридичними особами;

- представництво інтересів клієнта, як потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

- своєчасно інформувати клієнта про хід виконання зобов`язань за договором.

Встановлено, що предметом даного спору є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 8721, виданого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 989438231 від 26 лютого 2019 року в розмірі 27 053,85 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7347,12 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсотками за користування кредитом у розмірі 11 733,20 грн., строкової заборгованості за штрафами і пенями в розмірі 7973,53 грн., плати, що здійснена за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі без виклику сторін за наявними у матеріалах справи доказами.

Досліджуючи співмірність, визначених судом першої інстанції до стягнення витрат на професійну правничу допомогу (12500 грн.) із складністю справи, сумою боргових зобов`язань за виконавчим написом, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню (27 053, 85 грн.), суд апеляційної інстанції бере до уваги ту обставину, що дана справа відноситься до категорії незначної складності, розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з детального опису робіт (наданих послуг) від 09 грудня 2021 року, представником позивача надано наступні послуги:

- надання усної консультації 06.10.2021 року, фіксована оплата, гонорар - 1500 грн.;

- підготовка та написання адвокатського запиту до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. вих. №288-06.10.2021/ЗПТ від 06.10.2021 року. Фіксована оплата. Дата складення: 06.10.2021 року. Гонорар - 1000 грн.;

- підготовка, складання та написання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Фіксована оплата. Дата складання: 08.12.2021 р. по 09.12.2021 року. Гонорар - 8000 грн.;

- підготовка та написання заяви про забезпечення позову. Фіксована оплата. Дата складання: 09.12.2021 року. Гонорар - 1500 грн.

- підготовка та написання клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (розташоване в позовній заяві від 09.12.2021 року) Фіксована оплата. Дата складання: 09.12.2021 року. Гонорар - 500 грн.

- станом на 09.12.2021 року надано правничої допомоги на загальну суму 12500,00 грн., яку сплачено клієнтом готівкою, згідно з квитанцією №342 від 06.12.2021 року .

Таким чином, враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій , обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, а також враховуючи критерій розумності розміру витрат позивача на правову допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на користь ОСОБА_1 , із суми 12 500 грн. до суми в розмірі 5000 грн., у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та вимогам цивільного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного рішення в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення.

Крім того, в апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - Юхименко Ю.Ю. просив витрати відповідача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження Юхименко Ю.Ю.(свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №826, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 26.02.2018 року від 19.03.2009 року № 185), як представника ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» підтверджується довіреністю від 18.10.2022 року.

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 14.04.2023 року, що є невід`ємною частиною до договору про надання правової допомоги від 19.10.2021 року,адвокатом Юхименко Ю.Ю. надано, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» отримано наступні послуги: надання усної консультації стосовно складання апеляційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/17679/21 від 06.02.2023 року за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Узгодження правової позиції, кількість 1 год. розмір 1000 грн.; складання апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/17679/21 від 06.02.2023 року, кількість 1 год. розмір 2000 грн.

Оцінюючи обсяг робіт, що зазначений у акті від 14.04.2023 року, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» у сумі 1000 грн., оскільки заявлений представником відповідача розмір витрат на правову допомогу є завищеним, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також ту обставину, що апеляційна скарга задоволена лише частково,

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року - змінити в частині розміру судових витрат на правничу допомогу, визначивши суму витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 , у розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 1000 ( одна тисяча) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.