Провадження №2/337/2264/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 грудня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2023р. до суду надійшов вказаний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , який позивачка мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі, зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , який є її чоловіком, який після початку збройної агресії Російської Федерації переїхав на постійне місце проживання на територію Російської Федерації. На даний час нею подано позов про розірвання шлюбу до Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням спірної квартири, оскільки він в квартирі не проживає більше року без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, участь в утриманні житла не бере, його особисті речі у квартирі відсутні. Факт реєстрації відповідача у квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06.11.2023р. за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Гуртовенко П.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та додатково пояснив, що відповідач в лютому 2022 року покинув квартиру позивачки за власним бажанням, після цього вони жодних зв`язків не підтримують. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовезасідання не прибув по невідомим суду причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема за місцем реєстрації та шляхом публікації оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву та зустрічного позову від відповідача не надходило.

Суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.05.2015р.

Також судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.08.2018р., яке видано районною адміністрацією Запорізької міської ради по Хортицькому району, позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить 11/100 квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності на вказану частку квартири зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.08.2018р.

У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є донькою позивачки, пояснила, що спірна квартира є квартирою спільного заселення з 8 кімнат, в якій проживають 5 окремих сімей. Одна з кімнат належить на праві власності її матері ОСОБА_2 . До війни позивачка проживала у вказаній квартирі з ОСОБА_3 , який був її чоловіком. У лютому 2022 року він, нікого не попередивши, зібрав свої речі та виїхав з квартири. В подальшому вони дізнались, що він поїхав на тимчасово окуповану територію АР Крим, до своєї матері, де наразі мешкає. Більше вони його ніколи не бачили, зв`язку з ним немає. Перешкод для користування квартирою йому ніхто не чинив. Він за власним бажанням виїхав з квартири, його особистих речей у квартирі немає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є онукою позивачки ОСОБА_2 та їй достовірно відомо, що чоловік бабусі ОСОБА_6 у лютому 2022 року виїхав з квартири, де він мешкав разом з ОСОБА_2 , та його більше ніхто не бачив. Потім дізнались, що він поїхав на тимчасово окуповану територію, а саме до АР Крим, оскільки він завжди підтримував російську федерацію. З ним більше ніхто не спілкувався, зв`язок не підтримує.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Так, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_3 , який є чоловіком позивачки, тривалий час, а саме з лютого 2022 року в спірній квартирі не мешкає, за власним бажанням та волевиявленням постійно мешкає за іншою адресою, його особисті речі в квартирі відсутні, будь-яких перешкод з боку позивачки або інших осіб в користуванні спірною квартирою, зокрема, що позивач не впускала відповідача до квартири і він не мав вільного доступу до квартири, створювала умови які б унеможливлювало проживання відповідача, судом не встановлено.

При цьому, суд вважає, що відповідач обґрунтованого заперечення та відзиву на позов не подав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. Належних та допустимих доказів тому, що він не втратив інтерес до спірної квартири, бажає там мешкати, але з поважних причин не може цього зробити, суду не надав.

При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, тому що її інтереси порушені, вона не має змоги вільно користуватися належним їй майном за своїм розсудом, а відповідач тривалий строк понад один рік не користується спірним житловим приміщенням, інших домовленостей між сторонами немає.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2 ..

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя М.В.Сидорова