Справа № 476/699/23
Провадження № 2/476/148/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2023 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого-судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В :

23.08.2023 року представник позивачів ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів - ОСОБА_5 , яка за життя зробила розпорядження, склавши 04.11.2002 року заповіт, згідно якого право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на 5,81 умовних кадастрових гектарів у ВАТ «Правда» Єланецького району Миколаївської області МК № 0207719 зареєстрованого 15.08.2000 року за № 19, а також земельну ділянку, яка буде виділена їй на підставі цього сертифікату, заповіла позивачці ОСОБА_1 25.02.2004 року на підставі вказаного сертифікату ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 019934. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом нотаріус відмовив ОСОБА_1 , в зв`язку з відсутністю документів для вчинення нотаріальної дії. Позивачка ОСОБА_2 як пенсіонерка має право на обов`язкову частку у спадщині матері, однак, оформити свої спадкові права на частку у вказаному майні вона немає можливості.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК № 019934 виданого 25 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_5 , що розташована в межах Калинівської сільської ради Єланецького район Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на обов`язкову частку в розмірі 1/4 частки земельної ділянки площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468.

Ухвалою від 01.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю та просила їх задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін та їх представників.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.

Так, за Конституцією України, ст.ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12-13 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_5 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

04.11.2002 року ОСОБА_5 зробила розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт, згідно якого право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на 5,81 умовних кадастрових гектарів у ВАТ «Правда» Єланецького району Миколаївської області МК № 0207719 зареєстрованого 15.08.2000 року за № 19, а також земельна ділянка, яка буде виділена їй на підставі цього сертифікату, заповіла позивачці ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи слідує, що до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК № 019934 виданого 25 лютого 2004 року.

Судом встановлено, що 02.07.2021 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Макушевим С.П. щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за заявою позивачки ОСОБА_1 заведено спадкову справу № 62/2021. Із вказаної спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини щодо майна померлої спадкодавиці у встановлений законом строк звернулися позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 . Позивачка ОСОБА_2 як пенсіонерка, у відповідності до ч. 3 ст. 1235, ч. 1 ст. 1241 ЦК України, є спадкоємицею за законом на обов`язкову частку майна після смерті ОСОБА_5 .

Із копії спадкової справи № 62/2021 слідує, що 22.09.2021 року позивачкою ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку у праві власності на земельну ділянку площею 6,5736 га з кадастровим номером :01:000:0601. 22.09.2021 року позивачкою ОСОБА_2 отримано свідоцтва про право на спадщину по 1/12 частці у праві власності на земельну ділянку площею 6,5736 га з кадастровим номером :01:000:0601 та площею 6,3035 га з кадастровим номером :01:000:0600.

Між тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю документів необхідних для вчинення вказаної нотаріальної дії.

В ході судового розгляду встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 019934 виданий 25 лютого 2004 року, що посвідчує право власності спадкодавиці ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, отримано на підставі сертифікату серії МК № 0207719 виданого 15.08.2000 року за № 19, який вказано в заповіті.

Із матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_2 на момент смерті матері ОСОБА_5 була пенсіонеркою, а тому має право отримати в порядку спадкування за законом право власності на обов`язкову частку в розмірі 1/4 частки земельної ділянки площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468.

А тому, нині захист спадкових прав та інтересів позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можливий лише у судовому порядку шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/4 частки вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом та за ОСОБА_2 права власності на обов`язкову частку в розмірі 1/4 частки вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно ч. 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як слідує зі змісту п. п. 5, 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4/-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Відповідно до п.4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Зі системного аналізу вищевикладеного слідує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З урахуванням вищевикладеного та того, що позивачі прийняли спадщину за спадкодавицею ОСОБА_5 , однак у них існують певні перешкоди щодо оформлення спадкових прав, тому суд, використовуючи винятковий спосіб захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), в порядку спадкування за заповітом право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК № 019934 виданого 25 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_5 , що розташована в межах Калинівської сільської ради Єланецького район Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), в порядку спадкування за законом право власності на обов`язкову частку в розмірі 1/4 частки земельної ділянки площею 6,53 га, кадастровий номер :01:000:0468, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК № 019934 виданого 25 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_5 , що розташована в межах Калинівської сільської ради Єланецького район Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 21.12.2023 року.

Суддя Н.В. Чернякова