Справа № 369/2315/16-ц
Провадження №2-п/369/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А. Я.,

при секретарі: Миголь А. А.,

за участю представника заявника: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 було розірвано шлюб, який було зареєстровано у Палаці одруження Відділу реєстрації громадянського стану Київської міської ради народних депутатів за актовим записом № 5446 від 03.08.1967 року.

31.03.2021року представник відповідача ОСОБА_5 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, згідно якої просила визнати поважною причину пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року відповідачем - ОСОБА_3 та поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення. Скасувати Заочне Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Свої вимоги мотивували тим, що відповідач - ОСОБА_3 не брав участь в судових засідання з поважних причин - в зв`язку зі станом свого здоров`я, оскільки з 01.01.2001 року є інвалідом II групи безстроково (копія довідки МСЕК серії КИЕ -1 № 004474 від 07.02.2001 року, видана Подільським МСЕК м. Києва є додатком № 1 до заяви про перегляд заочного рішення), потребує постійного стороннього догляду і допомоги (копія акту обстеження умов проживання від 12.06.2014 р., копія довідки Києво-Святошинського ТЦСО від 22.06.2017 р. є додатками №8,9 до заяви про перегляд заочного рішення), який надається соціальними працівниками (копія характеристики на ОСОБА_3 осіб з інвалідністю України від 14.01.2021 р. та копія характеристики на ОСОБА_3 ГС Всеукраїнське громадське об`єднання «Національна Асамблея Людей з Інвалідністю України» від 22.01. 2021 р. є додатками № 10, 11 до заяви про перегляд заочного рішення ).

Окрім того, зазначили, що Судове рішення про розірвання шлюбу було обгрунтоване на завідомо неправдивих відомостях Позивача , яка звертаючись з даним позовом до суду достеменно знала, що шлюбу між сторонами не існує майже 35 років, проте позивач приховала цей факт від суду.

Так, Рішенням Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 було розірвано шлюб, який було зареєстровано у Палаці одруження Відділу реєстрації громадянського стану Київської міської ради народних депутатів за актовим записом № 5446 від 03.08.1967 року/ копія Рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року була подана до суду першої інстанції та є додатком № 3 до заяви про перегляд заочного рішення ).

На підставі вказаного вище судового рішення розірвання шлюбу було зареєстроване у РАЦС Залізничного району м. Києва від 25 жовтня 1979 року за актовим записом № 812 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане повторно від 18.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського управління юстиції у м. Києві було подане до суду першої інстанції та є додатком № 4 до заяви про перегляд заочного рішення ).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2021 року заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - залишино без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2022 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2021 року скасовано та направлено справу для продовження її розгляду по суті.

У зв`язку з чим, судом було призначено судовий розгляд за заявою представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 підтримав заяву про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та просив суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 заперечував щодо перегляду та скасування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року, про що подав до суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши учасників по справі, дослідивши матеріали додані до заяви, дійшов висновку про те, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюб задоволено, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 5446 від 03.08.1967 року розірвано.

Зі змісту заочного рішення від 24.06.2016 року вбачається, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача ОСОБА_3 про дату, час та місце проведення судового засідання. Про виклик відповідача та належне повідомлення про розгляд справи в судове засідання свідчать, розписки про вручення рекомендованого поштового повідомлення в графі «розписка в одержанні» містить відмітку "особисто" підпис ОСОБА_3 (а.с. 17, а.с. 22.)

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні підтверджуючі дані про те, що відповідач ОСОБА_3 не був належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи.

Окрім того, слід зазначити, що відповідач ОСОБА_3 не був позбавлений можливості долучити рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17 січня 1979 року про розірвання шлюбу, до матеріалів справи, враховуючи що він викликався в судові засідання, призначені на 05.05.2016, 24.06.2016 що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які були вручені йому особисто.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008) наголошує, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Окрім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (Khristovv. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009, де в п. 33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

На підставі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Отже, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі.

Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

В той же час в ЦПК України чітко врегульовано порядок подачі доказів. Так, згідно зі ст. 43 сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням даної вимоги, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Отже, можна зробити висновок, що відповідач посилаючись на докази, якими обґрунтовуються заперечення, повинен вказати не тільки на нові докази, але й навести поважні причини, чому такі докази не були подані до початку розгляду справи по суті. І тільки за одночасної наявності названих процесуальних і матеріальних обставин суд може скасувати заочне рішення. При спеціальному порядку суд першої інстанції може переглянути заочне рішення, тільки якщо відповідач посилається на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи у випадку відсутності відповідача з поважних причин; порушення норм процесуального права при ухваленні заочного рішення може бути підставою тільки для апеляційного оскарження.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення представника відповідача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 287-288,258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,- залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО