УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 607/1825/15-ц

провадження № 61-16636ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на додаткову постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за заявою

ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

(далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням

від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовив.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Тернопільський апеляційний суд постановою від 10 січня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишив без задоволення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року залишив без змін.

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду із заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд справи № 607/1825/15 у розмірі 17 000 грн.

Тернопільський апеляційний суд додатковою постановою від 06 лютого

2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.

Стягнув з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені за апеляційний розгляд справи № 607/1825/15, у розмірі 12 000 грн.

Додаткова постанова мотивована тим, що, врахувавши складність справи, характер виконаної адвокатом роботи, взявши до уваги критерій реальності та розумності розміру адвокатських витрат, апеляційний суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі. Зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважав, що витрачений адвокатом час на опрацювання документів є завищеним, тому не відповідає критеріям їх дійсності та необхідності.

У касаційній скарзі, поданій 17 листопада 2023 року, Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення або зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до 90 %, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк»,

що проведені дистанційно 12 серпня 2022 року (протокол № 2/2022, складений 18 серпня 2022 року), прийняло рішення про зміну назви

АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

30 листопада 2022 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Разом з тим, у касаційній скарзі АТ «Сенс Банк» порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин.

Заявник також вказує, що 09 лютого 2023 року копія повного тексту додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого

2023 року надіслана апеляційним судом на електронну адресу представника банку: ІНФОРМАЦІЯ_1, проте офіційною електронною адресою

АТ «Сенс Банк» є: . Крім того, відмітки про доставлення даного листа на електронну адресу заявника також немає.

Разом з тим, на запит АТ «Сенс Банк» про направлення на поштову адресу банку копії оскаржуваного судового рішення з метою встановлення дати його отримання, апеляційний суд надав відповідь, в якій зазначив, що паперова копія додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року учасникам справи не надсилалася. Таким чином, повний текст оскаржуваного судового рішення не був вручений у день його проголошення, а також не надсилалася засобами поштового зв`язку.

На переконання заявника, зазначене є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій

статті 394 цього Кодексу.

Проаналізувавши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до нього матеріали, зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, суд дійшов висновку, що наявні підстави для його поновлення.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України

(суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки основні рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду оскаржуються до Верховного Суду, тому підлягає скасуванню також і додаткова постанова апеляційного суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що улютому 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням

від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовив.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк» оскаржило його в апеляційному порядку.

06 грудня 2022 року до Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Лисенка А. О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що відповідач ОСОБА_2 у зв`язку із апеляційним розглядом справи очікує понести витрати орієнтовно у розмірі 15 000 грн. Даний відзив направлений на адресу позивача АТ «Альфа-Банк».

Також представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лисенко А. О. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за апеляційний розгляд, надав належним чином завірені: копію договору про надання правничої допомоги від 17 листопада 2022 року № 1, який укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Донець і Партнери»

(далі - АО «Донець і Партнери») в особі адвоката Лисенка А. О.; акт виконаних робіт від 11 січня 2023 року (до договору про надання правничої допомоги

від 17 листопада 2022 року № 1), згідно з якими вартість робіт складає

17 000 грн за надану правничу допомогу в обсязі, зазначеному в акті; товарні чеки від 17 листопада 2022 року та від 11 січня 2023 року про оплату за надання правничої допомоги в сумі 17 000 грн.

За надання правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує АО «Донець і Партнери» гонорар у розмірі 1 000 грн за одну годину роботи адвоката (пункт 4.1. договору про надання правничої допомоги).

З огляду на зміст акта виконаних робіт від 11 січня 2023 року, в якому детально описаний обсяг виконаних робіт, АО «Донець і Партнери» у зв`язку із наданням правничої допомоги ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції виконало наступні роботи: консультація адвоката (1 год - 1 000 грн); ознайомлення з апеляційної скаргою та її аналіз (2 год - 2 000 грн); підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу (4 год - 4 000 грн); підготовка та подання клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (1 год - 1 000 грн); підготовка та подання клопотання про відкладення розгляду справи (1 год - 1 000 грн); підготовка та подання клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (1 год - 1 000 грн); підготовка та участь у судовому засіданні (2 год - 2 000 грн); участь у судовому засіданні (1 год - 1 000 грн); підготовка та участь у судовому засіданні (2 год - 2 000 грн); підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення (2 год - 2 000 грн).

Згідно з товарними чеками від 17 листопада 2022 року та від 11 січня

2023 року, ОСОБА_2 за надання правничої допомоги (на підставі договору про надання правничої допомоги від 17 листопада 2022 року № 1) оплатила

АО «Донець і Партнери» 7 000 та 10 000 грн відповідно.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Водночас цивільно-процесуальним законодавством сформовані критерії, які підлягають застосуванню при визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь сторони, яка виграла справу.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами третьою-шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Таким чином, ЦПК України передбачено основні критерії, які підлягають врахуванню при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову.

Тож, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.

Таке тлумачення норм процесуального закону узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» ЄСПЛ зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання щодо відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд врахував складність справи, характер виконаної адвокатом роботи та, керуючись принципом реальності та розумності розміру адвокатських витрат, визначив розмір витрат, який підлягає відшкодуванню, а саме у розмірі 12 000 грн.

Відповідно до висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та від 12 травня 2020 року у справі

№ 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальним законодавством передбачений механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду зазначила, що «зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи».

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що «суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони».

Тож, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Лисенка А. О. про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд врахував умови договору, акт виконаних робіт, підписаний сторонами, положення статей 137, 141 ЦПК України, та дійшов висновку, що відшкодуванню витрат у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції підлягає сума у розмірі 12 000 грн, відшкодування яких поклав на позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки, надавши оцінку зібраним доказам, апеляційний суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру. При цьому колегія суддів констатує, що позивач не скористався своїм правом, наданим йому частиною шостою статті 137 ЦПК України, та не заявив клопотання про зменшення витрат на оплату послуг адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник послався на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі

№ 755/15364/17 (провадження № 61-37398св18) та від 12 лютого 2020 року

у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19).

У постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/15364/17 (провадження

№ 61-37398св18) Верховний Суд «дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги та складання відзиву на неї), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням поданого представником позивача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності».

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження

№ 61-22131св19) Верховний Суд вказав, що «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137

та частина восьма статті 141 ЦПК України)».

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), згідно з яким на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 29 січня

2020 року у справі № 755/15364/17 (провадження № 61-37398св18)

та від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження

№ 61-22131св19), на які посилається заявник, не суперечать висновкам апеляційного суду під час розгляду цієї справи.

Доводи касаційної скарги про те, що, оскільки основні рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду оскаржуються до Верховного Суду у зв`язку з тим, що вони прийняті з неправильним застосування судом норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права та підлягають скасуванню, тому підлягає скасуванню також і додаткова постанова апеляційного суду, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, не погодившись з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року та постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2023 року, АТ «Сенс Банк» оскаржило їх до Верховного Суду.

Верховний Суд постановою від 18 вересня 2023 року касаційну скаргу

АТ «Сенс Банк» залишив без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2023 року залишив без змін (https://reestr.court.gov.ua/Review/114020849).

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується

у Верховному Суді, може бути більш формальною.

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Акціонерного товариства «Сенс Банк» про поновлення строку

на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити Акціонерному товариству «Сенс Банк» строк на касаційне оскарження додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду

від 06 лютого 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на додаткову постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк