Провадження 2/127/2614/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.
14.07.2023 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.
Позивач мотивувала вимоги тим, що наприкінці 2016 року до неї звернулась знайома ОСОБА_3 з проханням допомогти студенту Вінницького медичного університету і укласти з ним фіктивний шлюб, щоб він міг залишитись в Україні. Він не бажав повертатись до Сирійської Арабської Республіки, оскільки там триває війна, а іншого способу залишитись в Україні немає.
Позивач погодилась допомогти, але із умовою, що це буде на кілька місяців, разом з відповідачем вони проживати не будуть і про це ніхто не дізнається.
Оскільки позивач на той час проживала в м. Одесі, ОСОБА_2 приїхав в м. Одесу і 22.02.2017 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений шлюб, який зареєстровано Фрунзівським районним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ в Одеській області, актовий запис № 10.
При укладенні шлюбу ні у позивача, ні у відповідача намірів створити сім`ю не було, оскільки вони познайомились під час подання заяви до РАЦСу і шлюб був укладений виключно для того, щоб відповідач міг легалізувати своє перебування на території України. Одразу після реєстрації шлюбу та отримання свідоцтва про шлюб відповідач поїхав до м. Вінниці і з того часу вони не бачились та не спілкувались, не підтримували жодного зв`язку.
Оскільки між сторонами був відсутній намір створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя, ОСОБА_1 просила визнати недійсним внаслідок його фіктивності шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.02.2017 року Фрунзівським районним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ в Одеській області, актовий запис № 10 та скасувати актовий запис про реєстрацію цього шлюбу.
Судом вчинені наступні процесуальні дії.
28.07.2023 року було прийнято до розгляду позов ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним та відкрито загальне позовне провадження у справі.
26.10.2023 витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України доказ - інформацію щодо перетину Державного кордону України громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 22.02.2017 року по даний час із зазначенням дат виїзду та в`їзду, способу перетину.
Ухвалою суду від 26.10.2023 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті.
В судове засідання 21.12.2023 року ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. В підготовчому засіданні позов підтримала, пояснила, що не знає відповідача, бачила його один раз. Шлюб укладений без намірів створити сім`ю. Інших доказів, крім її слів, немає.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, із заявами про відкладення розгляду справи не звертався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, 22.02.2017 року Фрунзівським районним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ в Одеській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , громадянином Сирійської Арабської Республіки та ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , ст. Борщі Котовського району Одеської області, громадянкою України, актовий запис № 10.
06.07.2023 року відділом ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було повторно видано свідоцтво про шлюб.
Судом встановлено, що інформація про ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в реєстрі територіальної громади м. Вінниці відсутня (а.с. 13).
На запит суду Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова повідомив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Сирійської Арабської Республіки, у ВНМУ не навчався.
Ухвалою суду від 26.10.2023 року було витребувано інформацію з Державної прикордонної служби України щодо перетину Державного кордону України громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 22.02.2017 року по даний час, разом з тим, інформація надана не була через відсутність відомостей про написання його прізвища латинськими літерами.
Інших доказів в матеріалах справи немає.
Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За змістом ч. 2, ст. 3 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.
Відповідно до частини другої статті 41 СК України при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 13постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він буде зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року в справі № 752/2337/16-ц, причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.
Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.
Враховуючи наведені обставини і норми закону, те, що з моменту реєстрації шлюбу пройшло більше п`яти років, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено фіктивності шлюбу, відсутності у сторін наміру створити сім`ю і набути прав і обов`язків подружжя. За таких обставин доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для відповідача було лише його небажання повертатись до Сирійської Арабської Республіки, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним.
Інших будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивач не надала.
За таких обставин позов ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним задоволенню не підлягає.
Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 42 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 21 грудня 2023 року.

Суддя