Справа № 752/3893/23
Провадження №: 4-с/752/104/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва,

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Луценко А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця: заінтересована особа: Заступник начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський В`ячеслав Андрійович, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця: заінтересована особа: Заступник начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський В`ячеслав Андрійович.

Скарга обґрунтована тим, що Постановою заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. від 05.01.2023 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 130/82/2015 від 21.12.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 06.03.2003 в загальній сумі 159122,83 грн., що складається з 139854,60 грн. сума боргу за позикою, 19268,23 грн. - 3% річних (ВП № НОМЕР_1). Разом з тим, заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. від 24.01.2023 про накладення арешту на майно, якою накладено арешт на всі рахунки боржника. Постановою заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. від 05.01.2023 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 130/82/2015 від 21.12.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. (ВП № НОМЕР_2). По даному провадженню також накладено арешт. ОСОБА_1 зазначає, що вона є інвалідом ІІ групи та вважає, що державний виконавець при винесенні постанови про арешт не дотримався чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії та рішення заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. щодо арешту коштів боржника ОСОБА_1 , згідно з постановою ВП № НОМЕР_1 та № 7067787, які пов`язані з арештом коштів боржника в АТ «Ощадбанк», який належить ОСОБА_1 для зарахування пенсійних виплат, як інваліду ІІ групи; скасувати постанову про арешт коштів боржника в частині накладення арешту, що відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та який належить ОСОБА_1 для зарахування пенсійних виплат, як інваліду ІІ групи; зобов`язати заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. (уповноваженого державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2) невідкладно розглянути питання щодо стягнення відрахувань, які стягуються з ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 130/82/2015, стягувати не більше 20%; визнати протиправними дії заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору як інваліда ІІ групи.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2023 відкрито провадження у справі. Зобов`язано Заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський В`ячеслав Андрійович надати належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

В судове засідання заявник не з`явилася, про місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник заявника надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд скарги за їх відсутності, зазначив, що підтримує вимоги скарги та просить їх задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином, у зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності. На виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2023 Заступник начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський В.А. надав до суду письмові пояснення та належним чином завірену копію матеріалів зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_3, до складу якого входить два виконавчих документа: виконавчий лист № 130/82/215, виданий 21.12.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 06.03.2003 в загальній сумі 159122,83 грн., що складається з 139854,60 грн. сума боргу за позикою, 19268,23 грн. 3% річних; виконавчий лист № 130/82/215, виданий 21.12.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

05.01.2023 заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В`ячеславом Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

24.01.2023 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В`ячеславом Андрійовичем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку в тому числі направлено для виконання до АТ «Ощадбанк».

05.01.2023 заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В`ячеславом Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

24.01.2023 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В`ячеславом Андрійовичем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку в тому числі направлено для виконання до АТ «Ощадбанк».

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд посилався на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За умови відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року за № 1404-VIII передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року за № 1404-VIII встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432.

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Положеннями п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Також слід враховувати, що положеннями ч. 5 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Суд звертає увагу, що системний аналіз вищевказаних положень дає підстави дійти висновку, що на державного виконавця покладено обов`язок під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна винести постанову про арешт майна (коштів) боржника, в тому числі грошових коштів, що містяться на банківських рахунках боржника.

При цьому, законодавчо не передбачено заборони на накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках боржника, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Разом з тим, передбачено заборону накладення арешту на кошти на рахунках платників із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Чинним законодавством не визначено вичерпного переліку таких рахунків.

Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.

Таким чином, враховуючи законодавче встановлення строку (під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна) для винесення державним виконавцем постанови про арешт майна (коштів) боржника, суд приходить до висновку, що на виконавця покладено саме обов`язок винести таку постанову у визначені строки.

Матеріалами справи підтверджено, що заінтересованою особою при виконанні зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3 винесено постанови про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 24.01.2023, про арешт коштів боржника, з яких вбачається, що заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В`ячеславом Андрійовичем визначено банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Ощадбанк», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про арешт коштів боржника виконало. Зазначене свідчить, про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунки не відносяться до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Суд зазначає, що на спростування зазначеного ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів того, що рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Разом з цим, суд зауважує, що 06.05.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 в якому визначено, що фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється. Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови: надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку).

Сторонами не надано доказів, які свідчать, що відповідач на час винесення постанови про накладення арешту коштів був обізнаний та отримував від позивача, банків, інших підприємств, установ чи організацій інформацію про віднесення певних рахунків боржника до рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, державний виконавець на час винесення такої постанови позбавлений можливості бути обізнаним про наявність/відсутність у боржника рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. З огляду на це, виконавець не може бути обізнаним про точні реквізити таких рахунків та, як наслідок, при накладенні арешту на кошти позбавлений можливості виокремити такі рахунки.

Аналіз наведених норм чинного законодавства у сукупності зі встановленими обставинами, дозволяє суду дійти висновку про правомірність дій державного виконавця по накладенню арешту на кошти позивача.

Крім того, суд зазначає, що законодавчо рахунки для отримання пенсії прямо не віднесено до рахунків із спеціальним режимом використання.

При цьому суд враховує, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Крім того, таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виплату заробітної плати та пенсії та їх розмір. Також арешт в розмірі суми виплати заробітної плати та пенсії може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з таких коштів.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, зокрема, те, що оскаржувана постанова прийнята заінтересованою особою в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця: заінтересована особа: Заступник начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський В`ячеслав Андрійович.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця: заінтересована особа: Заступник начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський В`ячеслав Андрійович - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур