Провадження № 2-др/369/27/23
19.06.2023 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Фінагеєвої І.О.,
за участю секретаря: Світлак Ю.Ю.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
Позивач ОСОБА_1 завернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що позивач працює лікарем акушером-гінекологом у Комунальному закладі Київської обласної ради «Київський обласний перинантальний центр». Відповідачка ОСОБА_3 вже кілька років систематично принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюджує неправдиву інформацію, чим постійно, до даного часу, наносить позивачеві значну моральну шкоду. ОСОБА_3 є колишньою дружиною позивача, з якою він розлучився 19 грудня 2016 року за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва. Від даного шлюбу у сторін є двоє дорослих дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які мають свої сім`ї та живуть самостійним життям. Відповідачка, яка сама була ініціатором нашого розлучення, у 2016 році розпочала поливати брудом позивача, принижувати його, честь та гідність, розповсюджувати неправдиву інформацію про нього прямо у судових засіданнях.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської від 21 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

22 лютого 2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Старовойта В.П. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, в якій він просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , витрати на професійну правничу допомогу розміром 70 000 грн 00 коп.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що відповідачкою у відзиві на позовну заяву надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести до закінчення розгляду справи та зроблено заяву про те, що докази судових витрат будуть надані суду впродовж 5 днів після ухвалення рішення суду.

З метою отримання правової допомоги позивачем укладено Договір про надання професійної правничої допомоги від 30 жовтня 2020р. № 54 з адвокатом Старовойтом Віталієм Петровичем. Додатком №1 до цього договору сторони обумовили порядок обчислення та строки виплати гонорару за надану професійну правничу допомогу.

У судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , заперечував щодо задоволення заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, зазначив про неспівмірність витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом даної справи.

У судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_2 , підтримав заяву про винесення додаткового рішення, просив її задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 завернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що позивач працює лікарем акушером-гінекологом у Комунальному закладі Київської обласної ради «Київський обласний перинантальний центр». Відповідачка ОСОБА_3 вже кілька років систематично принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюджує неправдиву інформацію, чим постійно, до даного часу, наносить позивачеві значну моральну шкоду. ОСОБА_3 є колишньою дружиною позивача, з якою він розлучився 19 грудня 2016 року за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва. Від даного шлюбу у сторін є двоє дорослих дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які мають свої сім`ї та живуть самостійним життям. Відповідачка, яка сама була ініціатором нашого розлучення, у 2016 році розпочала поливати брудом позивача, принижувати його, честь та гідність, розповсюджувати неправдиву інформацію про нього прямо у судових засіданнях.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської від 21 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

22 лютого 2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Старовойта В.П. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, в якій він просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , витрати на професійну правничу допомогу розміром 70 000 грн 00 коп.

З метою отримання правової допомоги між відповідачем ОСОБА_3 укладено Договір про надання професійної правничої допомоги від 30 жовтня 2020 року № 54 з адвокатом Старовойтом Віталієм Петровичем.

Додатком №1 до цього договору сторони обумовили порядок обчислення та строки виплати гонорару за надану професійну правничу допомогу.

Згідно пункту 2.1. Додатку №1 до договору, упродовж 3 (трьох) днів від дня укладення цього додатку, клієнт сплачує адвокатові фіксовану суму в розмірі 56 000 (п`ятдесят шість тисяч) грн 00 коп. Оплата отриманих позивачем послуг підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 30 жовтня 2020 року на суму 56 000, 00 грн.

Згідно пунктів 2.2.-2.3 Додатку №1 до договору, у разі якщо буде ухвалено позитивне для клієнтки судове рішення, вона додатково сплачує гонорар у розмірі 10% від розміру матеріальних вимог позивача, у задоволенні яких судом відмовлено (або ж від суми, право на стягнення якої позивачем буде втрачено) упродовж 30 днів від дня ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до п.3 Акту приймання-передачі наданих послуг від 22 лютого 2023 року, клієнтка підтвердила, що судом ухвалено позитивне для неї судове рішення, послуги з надання професійної правничої допомоги на суму 56 000 грн 00 коп. та 14 000 грн 00 коп. нею отримані, усі послуги надані.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивач в судовому засіданні посилався в тому числі і на неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи зі складність справи.

Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі №922/15944/17.

У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь відповідача судом враховується заперечення позивача щодо неспівмірності заявлених позивачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача, заперечення позивача в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами позивача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді), критерію реальності таких витрат.

Суд зазначає, що вказана справа є незначної складності і як наслідок не потребувала пошуку та вивчення адвокатом відповідача значної кількості судової практики, вивчення та глибинного аналізу документів, необхідних для складення відзиву. Отже, враховуючи все вище зазначене, з огляду на те, що справа є незначної складності, враховуючи заперечення позивача щодо понесених відповідачем витрат на правову допомогу, з урахуванням, викладених аргументів та прохання про зменшення заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заявлені представником відповідача вимоги у розмірі 70 000 грн є неспівмірними до складності справи.

Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що були надані адвокатом відповідачу у цій справі, враховуючи, те, що складність справи не визначається кількістю судових засідань або ж часом складання відзиву, враховуючи сталу судову практику по таким категоріям справ, суд вважає, що заява відповідача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 70 000 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Керуючись ст.ст. 1-19, 137-141, 263-265, 268, 270, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Старовойт Віталія Петровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №369/12718/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення проголошено 23 червня 2023 року о 14 год. 10 хв.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: І.О. Фінагеєва