ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4733/22

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/732/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В., Шапко В.М.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Маслюк Н.В. від 10 березня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 14 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надання позивачу безперешкодного доступу та ключів від зазначеної квартири та вхідних калиток, що огороджують земельну ділянку навколо квартири (а.с.1-5, 100 - заява про уточнення позовних вимог). В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що їй належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , інша частина даної квартири належить відповідачу. За доводами позивача, відповідач ОСОБА_2 весь час продовжує одноосібно користуватися квартирою, поміняла замки від вхідних дверей, чинить перешкоди позивачу у користуванні житлом. На неодноразові звернення позивача в усній формі до ОСОБА_2 з вимогою надати їй доступ до квартири, відповідач не реагує. При цьому, ОСОБА_1 зазначала, що в квартирі знаходяться не тільки предмети домашньої обстановки, що входили до складу спадщини, та належать їй та відповідачу в рівних частинах, але і її особисті речі, посуд, меблі тощо.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10.03.2023 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном. Судом вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати їй безперешкодний доступ до цієї квартири та ключі від зазначеної квартири та вхідних хвірток, які огороджують земельну ділянку навколо квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судового збору та 6 500 грн. витрат з надання професійної правничої допомоги, а всього 7 492 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким залишити позов ОСОБА_1 без розгляду або відмовити у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, з підстав відсутності предмету спору. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року є ухваленим із порушенням норм процесуального закону, при неправильному визначенні правовідносин учасників справи. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебуває справа №751/34/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки із спільної часткової власності - спадкового майна, зокрема, земельної ділянки, будинку по АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 . До предмету спору у вищевказаній справі відносяться права сторін у спільній частковій власності. У справі проведені технічні експертизи з приводу можливості поділу майна в натурі. Апелянт стверджує, що вимоги ОСОБА_1 до відповідача стосовно надання ключів від квартири, є зустрічними позовними вимогами щодо позову ОСОБА_2 у справі № 751/34/21, оскільки справи взаємопов`язані, витікають із одних правовідносин, та виключають повністю задоволення первісного позову у справі №751/34/21, у разі задоволення вимог ОСОБА_1 , і навпаки. За доводами апеляційної скарги, вимоги ОСОБА_3 повинні були заявлятися в якості зустрічного позову у справі №751/34/21, проте, нею пропущено строк для подання зустрічного позову. Апелянт вважає заявлений ОСОБА_1 позов штучним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ключі від квартири були у власності кожної із сторін спору, і з часу отримання сторонами свідоцтв про право власності на майно, з 2006 року, претензій з приводу користування квартирою не заявлялось. Апелянт також звертає увагу, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши у резолютивній частині оскаржуваного рішення: надати їй безперешкодний доступ до цієї квартири, оскільки вказана вимога не була предметом заявленого позову. За доводами апелянта, рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року є також незаконним в частині стягнення вартості правничої допомоги, оскільки в тексті рішення суду першої інстанції адвокат Кульгейко Л.Ю. не зазначена ні в якості учасника справи, ні в якості предствника позивача ОСОБА_1 з тієї причини, що жодного разу не була присутня у судовому засіданні, тобто, не приймала участі у здійсненні судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила залишити обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року, без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у зв`язку із її безпідставністю, залишити без задоволення. Також ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь документально підтверджені понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду, представник позивача - ОСОБА_4 просив залишити обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року, без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у зв`язку із її безпідставністю, залишити без задоволення, а також стягнути із відповідача на користь позивача 10 000 грн., в рахунок відшкодування документально пітверджених понесених судових витрат в суді апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явились. В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її представника. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року №1-3319 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.09.2006 року ОСОБА_1 належить 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-7,81-82). Інша 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2008 року за №1-1606 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2008 року (а.с.83-84).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем та відповідачем по 1/2 частки (а.с.64-66).

Згідно договору підряду від 14.05.2007 року та акту приймання-здавання від 19.06.2007 року, на замовлення ОСОБА_2 , установлено паркан на прилеглій до квартири АДРЕСА_1 території (а.с.114-116).

21.07.2020 року позивач направляла поштовим зв`язком на адресу відповідача вимогу про надання дублікатів ключів від зазначеної квартири, та не перешкоджати в користуванні нею (а.с.8-10). Зазначену вимогу відповідач не отримала, що не заперечується позивачем та її представником.

21.07.2020 року та 06.08.2020 року ОСОБА_1 зверталась до начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області щодо перевірки факту перешкод з боку ОСОБА_2 у здійсненні нею права користування квартирою (а.с.11-12), та із заявою про вжиття заходів до відповідача, яка не надає доступ до квартири (а.с.14). На звернення ОСОБА_1 було отримано довідки про результати перевірки, згідно яких рекомендовано звернутися до суду у приватному порядку (а.с.13,15).

23.07.2020 року ОСОБА_2 зверталась із заявою до ЧВП ГУНП в Чернігівській області щодо прийняття заходів до її сестри ОСОБА_1 (а.с.125), а ОСОБА_1 27.07.2020 року зверталась із заявою щодо прийняття заходів до її сестри ОСОБА_2 (а.с.126-127). Їм було рекомендовано звернутись до суду у приватному порядку.

У провадженні Новозаводського районного суду м.Чернігова перебуває цивільна справа №751/34/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки із спільної часткової власності, в якій призначалась інженерно-технічна експертиза щодо ринкової вартості спірного нерухомого майна та технічної можливості виділу часток (а.с.16-17). Експерту не надавався доступ до квартири АДРЕСА_1 (а.с.18-25), у зв`язку з чим було призначено проведення експертизи за матеріалами справи, результатами проведеного обстеження (а.с.63).

З талону-повідомлення єдиного обліку №74648 від 27.11.2022 року ЧРУП ГУНП в Чернігівській області вбачається, що ОСОБА_2 зверталась із заявою про проведення перевірки по факту зникнення косметички з грошима та ключами від квартири АДРЕСА_1 , що мало місце 26.11.2022 року під час проїзду в тролейбусі №3 або № НОМЕР_1 (а.с.86). Відповідно до довідки №14056 від 14.12.2022 року, проведеною перевіркою неможливо встановити місце знаходження втрачених речей (а.с.139, 143).

Спірний об`єкт нерухомості огороджений парканом, що підтверджується копіями фотографій (а.с.128).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову, суд першої інстанції, із врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, вказав, що сторонам на праві власності належить по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . При цьому, обставини створення перешкод позивачу у допуску до спірної квартири, яка є спільною власністю з відповідачем, тобто, порушення відповідних прав, суд вважав встановленими та такими, що підтверджуються матеріалами справи. Суд першої інстанції зазначив, що фактично відповідач не спростовує наявності зазначених обставин, вказуючи лише про відсутність у неї ключів від квартири та вхідних хвірток, у зв`язку з чим вона не може їх передати позивачу. Разом з тим, відповідач не погоджується на заміну замків, у тому числі, за рахунок позивача, що фактично свідчить про незгоду відповідача щодо користування позивачем спірною квартирою. Той факт, що у позивача є інше житло, як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 10.03.2023 року, не є підставою для відмови позивачу у захисті її порушеного права, оскільки право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, а відтак, наявність іншого житла не позбавляє позивача права власності та права в будь-який момент користування квартирою, співвласником якої вона є. Також суд першої інстанції зазначив, що відсутність рішення про виділення частки із спільної часткової власності або про встановлення порядку користування спільною власністю не є перешкодою для реалізації права позивачем на усунення перешкод у користуванні власністю. За вищенаведених обставин, враховуючи, що позивач є власником спірного житлового приміщення, і тому має правомочності володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а відповідач створює перешкоди у користуванні майном, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позову про усунення перешкоди у користуванні ОСОБА_1 власністю, шляхом надання їй безперешкодного доступу до спірної квартири, ключів від неї та вхідних хвірток, які огороджують земельну ділянку навколо квартири. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями статей: 133, 137 ЦПК України. Встановивши, що правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №6/10/22 від 06.10.2022 року адвокатом Кульгейко Л.Ю. (а.с.26) та ордеру (а.с.28), і позивач сплатила на користь адвоката 6 500 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №6/10/22 від 07.11.2022 року (а.с.31) та актом прийняття-передачі правових послуг судових від 07.11.2022 року (а.с.33), та враховуючи, що в судовому засіданні відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги заявлено не було, суд першої інстанції, із врахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності справедливості та співмірності зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 500 грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Також судом першої інстанції з вдповідача на користь позивача стягнуто 992 грн. 40 коп., в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.32).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебуває справа №751/34/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки із спільної часткової власності - спадкового майна, зокрема, земельної ділянки, будинку по АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 . До предмету спору у вищевказаній справі відносяться права сторін у спільній частковій власності. У справі проведені технічні експертизи з приводу можливості поділу майна в натурі. Апелянт стверджує, що вимоги ОСОБА_1 до відповідача стосовно надання ключів від квартири, є зустрічними позовними вимогами щодо позову ОСОБА_2 у справі № 751/34/21, оскільки справи взаємопов`язані, витікають із одних правовідносин, та виключають повністю задоволення первісного позову у справі №751/34/21, у разі задоволення вимог ОСОБА_1 , і навпаки. За доводами апеляційної скарги, вимоги ОСОБА_3 повинні були заявлятися в якості зустрічного позову у справі №751/34/21, проте, нею пропущено строк для подання зустрічного позову. Апелянт вважає заявлений ОСОБА_1 позов штучним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ключі від квартири були у власності кожної із сторін спору, і з часу отримання сторонами свідоцтв про право власності на майно, з 2006 року, претензій з приводу користування квартирою не заявлялось. Апелянт також звертає увагу, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши у резолютивній частині оскаржуваного рішення: надати їй безперешкодний доступ до цієї квартири, оскільки вказана вимога не була предметом заявленого позову.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до частин першої - третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Із врахуванням положень статей: 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, ч.2 , ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року №1-3319 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.09.2006 року ОСОБА_1 належить 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-7, 81-82). Інша 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2008 року за №1-1606 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2008 року (а.с.83-84).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем та відповідачем по 1/2 частки (а.с.64-66).

Згідно договору підряду від 14.05.2007 року та акту приймання-здавання від 19.06.2007 року, на замовлення ОСОБА_2 , установлено паркан на прилеглій до квартири АДРЕСА_1 території (а.с.114-116).

21.07.2020 року позивач направляла поштовим зв`язком на адресу відповідача вимогу про надання дублікатів ключів від зазначеної квартири, та не перешкоджати в користуванні нею (а.с.8-10). Зазначену вимогу відповідач не отримала, що не заперечується позивачем та її представником.

21.07.2020 року та 06.08.2020 року ОСОБА_1 зверталась до начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області щодо перевірки факту перешкод з боку ОСОБА_2 у здійсненні нею права користування квартирою (а.с.11-12), та із заявою про вжиття заходів до відповідача, яка не надає доступ до квартири (а.с.14). На звернення ОСОБА_1 було отримано довідки про результати перевірки, згідно яких рекомендовано звернутися до суду у приватному порядку (а.с.13,15).

23.07.2020 року ОСОБА_2 зверталась із заявою до ЧВП ГУНП в Чернігівській області щодо прийняття заходів до її сестри ОСОБА_1 (а.с.125), а ОСОБА_1 27.07.2020 року зверталась із заявою щодо прийняття заходів до її сестри ОСОБА_2 (а.с.126-127). Їм було рекомендовано звернутись до суду у приватному порядку.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року в справі №761/5115/17, провадження №14-391цс19, вказано, що одним із способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права.

У контексті приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року відносно того, що обставини створення перешкод позивачу у допуску до спірної квартири, яка є спільною власністю позивача із відповідачем, тобто, порушення прав власності позивача, є встановленими та такими, що підтверджуються матеріалами справи. Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 10.03.2023 року, що фактично відповідач не спростовує наявності даних обставин, вказуючи лише про відсутність у неї ключів від квартири та вхідних хвірток, у зв`язку з чим вона не може їх передати позивачу. Разом з тим, відповідач не погоджується на заміну замків, у тому числі, і за рахунок позивача, що фактично свідчить про незгоду відповідача щодо користування позивачем спірною квартирою. Той факт, що у позивача є інше житло, не є підставою для відмови їй у захисті порушеного права, оскільки право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, а відтак, наявність іншого житла не позбавляє позивача права власності та права в будь-який момент користування квартирою, співвласником якої вона є. За наведених вище обставин, враховуючи, що позивач є власником спірного житлового приміщення, і тому має правомочності володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а відповідач створює перешкоди у користуванні майном, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог заявленого позову про усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 власністю, шляхом надання їй безперешкодного доступу до спірної квартири, ключів від неї та вхідних хвірток, які огороджують земельну ділянку навколо квартири.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що вимоги ОСОБА_3 повинні були заявлятися в якості зустрічного позову у справі №751/34/21. Оскільки, частиною другою статті 193 ЦПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити дійсні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 10.03.2023 року зазначив, що відсутність рішення про виділення частки із спільної часткової власності або про встановлення порядку користування спільною власністю не є перешкодою для реалізації права позивачем на усунення перешкод у користуванні власністю.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши у резолютивній частині оскаржуваного рішення: надати їй безперешкодний доступ до цієї квартири, оскільки вказана вимога не була предметом заявленого позову.

Необхідно зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надання позивачу безперешкодного доступу та ключів від зазначеної квартири та вхідних калиток, що огороджують земельну ділянку навколо квартири (а.с.1-5, 100 - заява про уточнення позовних вимог).

За доводами апелянта, рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року є також незаконним в частині стягнення вартості правничої допомоги, оскільки в тексті рішення суду першої інстанції адвокат Кульгейко Л.Ю. не зазначена ні в якості учасника справи, ні в якості предствника позивача ОСОБА_1 з тієї причини, що жодного разу не була присутня у судовому засіданні, тобто, не приймала участі у здійсненні судочинства.

Апеляційний суд вважає вказані доводи апеляційної скарги необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Як вбачається із матеріалів справи, правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалася на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №6/10/22 від 06.10.2022 року адвокатом Кульгейко Л.Ю. (а.с.26) та ордеру (а.с.28).

Позивач сплатила на користь адвоката 6 500 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №6/10/22 від 07.11.2022 року (а.с.31) та актом прийняття-передачі правових послуг від 07.11.2022 року (а.с.30).

Звертаючись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 у поданій позовній заяві вказувала, що її витрати на правову допомогу адвоката орієнтовно будуть становити 6 500 грн. Разом із позовною заявою позивачем було надано суду: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 06.10.2022 року, укладеного між позивачем та адвокатом Кульгейко Л.Ю. (а.с.26), ордер серії ЧН №108221 від 10.10.2022 року адвоката Кульгейко Л.Ю. (а.с.28), копію свідоцтва від 30.11.2018 року про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Кульгейко Л.Ю. (а.с.27), попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу на суму 6 500 грн. від 10.10.2022 року (а.с.29), акт про прийняття-передачу правових послуг від 07.11.2022 року, відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 06.10.2022 року (а.с.30), із відповідним переліком наданих адвокатом послуг щодо надання правничої допомоги, а саме: аналіз правового становища клієнта, юридична консультація, укладання договору про надання професійної правничої допомоги, 3 год. - 1 500 грн.; складання позовної заяви, із вивченням матеріалів справи №751/34/21 та судової практики ВС, 15 год. - 5 000 грн.; на загальну суму: 6 500 грн., копію квитанції № 6110/22 від 07.11.2022 року про сплату вартості наданих послуг адвоката в сумі 6 500 грн. (а.с.31). При цьому, участь адвоката Кульгейко Л.Ю. у судових засіданнях з розгляду справи, вказаними розрахунком та актом прийняття-передачі послуг не передбачена.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.48), відповідач ОСОБА_2 клопотань про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги не заявляла.

У постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року в справі № 757/36628/16ц, провадження №61-19062св21, вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд першої інстанції, із врахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги, з урахуванням принципу розумності та справедливості, обґрунтовано вважав вказані витрати позивача у розмірі 6 500 грн., співмірними із складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для стягнення даної суми з відповідача на користь позивача, в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.03.2023 року, висновки якого узгоджуються із нормами права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними, документально підтвердженими обставинами справи, на які сторони даного спору посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10.03.2023 року, залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн., надавши наступні документи (а.с.197-215): копію договору про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2023 року, укладеного між позивачем та адвокатом Кульгейко Л.Ю., на представлення інтересів позивача у даній справі у Чернігівському апеляційному суді; ордер серії ЧН №108236 від 01.06.2023 року адвоката Кульгейко Л.Ю.; копію свідоцтва від 30.11.2018 року про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Кульгейко Л.Ю.; попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу на суму 10 000 грн. від 02.06.2023 року; акт про прийняття-передачу правових послуг від 08.06.2023 року, відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2023 року, із відповідним переліком наданих адвокатом послуг щодо надання правничої допомоги, а саме: аналіз правового становища клієнта, його юридична консультація, укладання договору про надання професійної правничої допомоги, 3 год. - 2 500 грн.; аналіз матеріалів цивільної справи № 751/4733/22 та цивільної справи №751/34/21, вивчення апеляційної скарги, складання відзиву на апеляційну скаргу, вивчення судової практики ВС, 20 год. - 7 500 грн.; на загальну суму: 10 000 грн.; копію квитанції № 1/06/23 від 08.06.2023 року про сплату ОСОБА_1 вартості наданих послуг адвоката Кульгейко Л.Ю. в сумі 10 000 грн.; докази надсилання ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу із додатками відповідачу ОСОБА_2 (а.с.212,213) та представнику відповідача - адвокату Полубню С.В. (а.с.214,215).

Враховуючи приписи статей: 137, 141 ЦПК України, приймаючи до уваги вищенаведене, а також відсутність клопотання відповідача щодо неспівмірності розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, виходячи із засад виваженості, розумності, співмірності та справедливості, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 березня 2023 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: