Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/661/23

Провадження №2/377/295/23

22 грудня 2023 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Маряхіної І.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 - про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

15 серпня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача за довіреністю, посилаючись на ст.ст. 509, 525-527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № K3H0RX05043120 від 24.11.2006 року у розмірі 50056,61 гривень станом на 10.03.2023 року, та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2684,00 гривень.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору №K3H0RX05043120 від 24.11.2006 року ОСОБА_2 24.11.2006 року отримав кредит у розмірі 3834.59 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 10.03.2023 року має заборгованість - 111062,26 грн., яка складається з наступного: - 0.00 грн. - заборгованість за кредитом; - 49170.22 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 736.20 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 61155,84 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Звертають увагу на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 50056,61 грн., складається з наступного: - 49170,22 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, - 736.20 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, - 150.19 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою суду від 17.08.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року після виконання вимог ч. 6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено судовий розгляд справи на 11.10.2023 року.

Ухвалою суду від 11.10.2023 року відкладено судове засідання на підставі ст. 223 ЦПК України.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року відкладено судове засідання на підставі ст. 222 ЦПК України за клопотанням відповідача.

09.11.2023 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов з доказами направлення стороні позивача, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Посилаючись на те, що дійсно, між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № КЗН0RХ05043120 від 24.11.2006 року з метою отримання банківських послуг та надано кредитні кошти у розмірі 3834,59 грн. Позивач просить суд стягнути з нього заборгованість станом на 10.03 2023 року за борговими зобов`язаннями в розмірі 111 062,26 гривень, проте за розсудом кредитодавця було зазначено іншу суму, яку він може вимагати до повернення. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 50 056, 61 гривень. Проте, позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за Кредитним договором № КЗН0RХ05043120 від 24.11.2006 року у сумі 50056,61 грн., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості. Тому, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей позов не може бути задоволений, оскільки він є необгрунтованим, а позовні вимоги - недоведені. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів.

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідні є правильними.

Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року судовий розгляд справи було відкладено на 22 грудня 2023 року, для надання часу позивачу отримати відзив.

06.12.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечував доводи відповідача.

В призначене судове засідання 22.12.2023 року позивач свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача за довіреністю Гребенюк О.С., в якому він просив проводити судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 , та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань про відкладення до суду не направили.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою позичальника № КЗН0RХ05043120 від 24.11.2006 року з метою отримання банківських послуг для отримання кредитних коштів у розмірі 3834,60 гривень, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву позичальника, в якій зазначив свої персональні дані, такі як: ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації, номера домашнього та мобільного телефонів.

До позовної заяви банк додав розрахунок заборгованості станом на 10.03.2023 року, Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» стандарт, анкету заяву позичальника від 24.11.2006 року, виписку по рахунку ОСОБА_2 , за період з 24.11.2006 року по 24.08.2023 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором № КЗН0RХ05043120 від 24.11.2006 року станом на 10.03.2023 року становить: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 0,00 гривень; загальний залишок заборгованості за процентами 49170,22 гривень, заборгованість з комісії 736,20 гривень, погашено пені в т.ч. списано 12129,61 гривень, загальна сума нарахованої пені 61155,84 гривень, всього заборгованості 111062,26 гриаень. Заборгованість до стягнення: загальний залишок заборгованості за процентами 49170,22 гривень, заборгованість з комісії 736,20 гривень, загальна сума нарахованої пені 150,19 гривень, всього заборгованості 50056,61 гривень.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. (ч.1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п.1 ч.2).

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч.1).

Згідно з вимогами частини четвертої ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині першій ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.(ст.1055 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Витягом з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» стандарт, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня та штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» стандарт, який долучен до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву К3Н0RX05043120 від 24/11/2006 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а також щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» стандарт, які долучені до справи, не підписані відповідачем, про що зазначено також відповідачем у заяві, поданій до суду.

Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви № КЗН0RХ05043120 від 24.11.2006 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» стандарт, Тарифи обслуговування кредитних карт і саме в тій редакції, витяги з яких надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови, розрахунку заборгованості на суму 50056,61 гривень, згідно ст.625 ЦК України, надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» стандарт не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17-ц). Так, Велика Палата зазначила, що роздруківки із сайту позивача Умов та Правил, Тарифів належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачем вказується що станом на 10.03.2023 року заборгованість за кредитом становить 0,00 гривень, тобто відсутня, розрахунку стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом на суму 50056,61 гривень суду не надано, тобто є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258- 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 22.12.2023 року.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Чальцев Дмитро Вадимович, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , літ.Е.

Суддя Т. О. Малишенко