ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5534/19
Провадження № 2/362/101/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.23 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретарів Шевченко М.В., Харченко А.В., Берковської Д.С., Жеребко Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференцфії у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Єльчанінова І.О. звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.12.1982 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

З дати укладення шлюбу до вересня 2016 року сторони проживали разом однією сім`єю понад 33 роки та вели спільне господарство.

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей, дочку 1983 року та сина 1991 року народження.

Під час перебування в шлюбі сторони набули наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,6 кв.м, орієнтовною вартістю 2 млн. грн; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 59,4 кв.м, орієнтовною вартістю 2500 000 млн. грн; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 54,1 кв. м, орієнтовною вартістю 2 млн. грн; домоволодіння, а саме приватний будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 357,6 кв.м, орієнтовною вартістю 5 млн. грн.

Протягом перебування сторін у шлюбі, відповідач володів і розпоряджався всім майном, а позивач допомагала йому вести бізнес, працювала на підприємствах, засновником і директором яких є її чоловік, займалася господарством, виховувала двох дітей, займалася доглядом їхнього саду та городу у загородньому будинку і будучи повністю матеріально залежною від чоловіка позивач не наважувалася на розлучення.

Останнім часом чоловік уваги сім`ї не приділяє, усі зазначені об`єкти нерухомості не утримує, комунальні платежі не сплачує, профілактичні ремонтні роботи не проводить, у господарстві участі не бере, гроші на утримання сім`ї та на ведення господарства не виділяє.

Зазначає, що позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , проте умови для проживання в квартирі відсутні.

Таким чином, на даний час, позивачка фактично не має де жити та не має коштів для існування, оскільки усе своє життя вона присвятила родині і дітям, допомагала чоловіку будувати його бізнес, сумлінно вела господарство та виконувала обов`язок дружини. А після 33 років подружнього життя чоловік завів собі коханку і намагається викинути її на вулицю.

Посилаючись на викладені обставини та положення ст. ст. 69, 70 СК України, представник позивача просив: визнати спільною сумісною власністю наступне майно:

-квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,6 кв.м (що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 05.07.2002р. серія НОМЕР_2 , видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 03.07.2002р.);

-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 59,4 кв.м (що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, дата формування 06.12.2016р.);

-квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 54,1 кв.м. (що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 03.05.1995р., посвідченим державним нотаріусом П`ятої Київської нотаріальної контори Пановою О.П.); домоволодіння, а саме приватний будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 357,6 кв.м (що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 15.02.2008р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І.В. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, дата формування 06.12.2016р.

Розподілити майно наступним чином:

-визнати за ОСОБА_1 1/2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_3 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки приватного будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 357,6 кв. м.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с. 130-131).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ознайомившись з позовом, вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з урахування вартості майна, яке підлягає поділу. Вказував, що в зв`язку з неможливістю спільного проживання з 2015 року подружжя припинило шлюбні відносини і стали проживати окремо. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року шлюб було розірвано. Крім того, зазначав, що він як батько, доклав всіх зусиль, щоб гідно виконати свій батьківський обов`язок по відношенню до своїх дітей, забезпечив платне навчання дітей у пристойних ВУЗах та забезпечив їх квартирами сина двокімнатною квартира, а доньку трикімнатною квартирою в м. Києві. За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони придбали декілька об`єктів нерухомості: двокімнатну квартиру в АДРЕСА_5 , пл. 63,60 кв. м, двокімнатну квартиру в АДРЕСА_6 , пл. 59,40 кв. м, двокімнатну квартиру в АДРЕСА_7 (місце реєстрації позивача), житловий будинок в АДРЕСА_8 . Враховуючи, що з 2015 року подружжя фактично припинили шлюбні відносини, він та позивач досягли домовленості відповідно до якої: позивач обрала для свого проживання квартиру в новобудові (з ремонтом та меблями) АДРЕСА_1 , де вона і проживає на даний час, а також користування будинком в м. Василькові. Він переїхав в квартиру АДРЕСА_2 , (місце його реєстрації), де протягом трьох років після вселення здійснював ремонт, враховуючи, що при наявності у спільній власності декількох квартир і будинку є така можливість до вирішення питання поділу спільного майна. Не дивлячись на дану домовленість, колишня дружина звернулась з позовом про вселення в квартиру ( АДРЕСА_4 ) де проживає він і на даний час в Печерському районному суді м. Києва відкрито провадження за даним позовом. Крім того, колишня дружина зверталась до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі з підприємства, яке було створене і працювало в офісі на вул. Дружби народів. Проте їй було відмовлено в задоволенні позову, так як позивачка там ніколи не працювала. За час спільного життя він забезпечував своїй колишній дружині гідний рівень життя: тривалий час вона мала хатню робітницю, житло в самому центрі м. Києва, кредитні картки, мала змогу просто насолоджуватись життям. Таким чином, зазначені обставини спростовують аргументи «про нестерпне життя з ним», на які посилається позивач в своєму позові про поділ спільного майна подружжя. Що стосується поділу нерухомого майна, на думку відповідача, квартири в яких сторони проживають слід залишити кожному у власності. При поділі спільного майна, вважає, що слід враховувати вартість квартир і будинку після проведення судової будівельно-технічної експертизи про необхідність проведення якої зазначає у позові позивач. Так, квартира, в якій проживає позивач ( АДРЕСА_5 ) має вартість приблизно 80 тис. доларів США, а квартира, в якій він проживає приблизно має вартість 50 тис. доларів США, тобто різниця вартості квартир становить 30 тис. доларів США. Враховуючи, що квартира АДРЕСА_3 складає приблизно 60 тис. доларів США, вважає з урахуванням різниці вартості квартир, зазначену квартиру слід виділити йому у власність. Щодо житлового будинку АДРЕСА_4 , просив визнати право власності в рівних частинах, тобто по частині кожному. Таким чином, вважав, що після оцінки усіх об?єктів нерухомості, що належать сторонам на праві спільної сумісної власності буде можливість поділити дане майно, відповідно до запропонованого ним варіанту, з урахуванням його вартості (т.1, а.с.134-136).

В подальшому, відповідач подав до суду доповнення до відзиву, в якому з метою вирішення даного спору та з урахуванням вартості майна запропонував наступний варіант поділу спільного майна: в його користування виділити квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 1 973 989 00 грн та житловий будинок АДРЕСА_4 , вартістю 3 372 526 00 грн. У користування позивача квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 2 530 064 00 грн та квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 2 599 738 00 грн. Крім того, запропонував передати у власність позивачу з нотаріальним оформленням передачі майнових прав на новобудову однокімнатну квартиру, пл. 50 кв. м за АДРЕСА_9 , вартістю 1 043 600 грн. Вважав, що запропонований ним варіант поділу майна є реальним та фінансово обгрунтованим. Частка майна, яка переходить в користування позивача згідно з оцінкою майна на 300 000 грн більша (з урахуванням однокімнатної квартири) та не порушує інтереси позивача (т.1, а.с. 170-171).

08.12.2020 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшло уточнення до позовної заяви про поділ спільно набутого майна, в якому вона просила визнати за позивачем право власності на частину приватного будинку АДРЕСА_4 загальною площею 357,6 кв. м та право власності на частину земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок, посилаючись на те, що в позові щодо поділу домоволодіння не було зазначено земельну ділянку площею 0,12 га, на якій він розташований, в той час як Звіт про оцінку майна спірного домоволодіння зроблений саме з урахуванням земельної ділянки, на якій він розташований (т.1, а.с. 181-182).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено дану справу до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 133-134).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та позивач позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що все майно придбано в шлюбі, просив позовні вимоги задовольнити частково, в порядку поділу майна просив не визнавати його в спільних частках, а виділити кожному конкретні об?єкти нерухомого майна, визнавши право власності за кожним 100%, при цьому з виплатою позивачу компенсації при поділі майна, проти поділу майна по частині кожному заперечував.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив відповідача разом з доповненням до нього, межі заявлених вимог, з урахуванням уточнення позовних вимог, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з 17 грудня 1982 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, розірвано (т.2, а.с.111-114).

Під час перебування сторін у шлюбі, вони набули наступне нерухоме майно.

Згідно з Договором купівлі-продажу квартири, укладеного 03 травня1995 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), посвідченого державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 54,1 кв. м, в тому числі житловою площею 31,8 кв. м. Продаж вчинено за тридцять мільйонів карбованців (т. 1, а.с. 11).

Відповідно до Свідоцтва на право власності на квартиру від 05.07.2002 року, Серія НОМЕР_2 , виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 3 липня 2002 р. № 925-С/КІ, ОСОБА_3 , є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,60 кв. м, житловою площею 34,00 кв. м (т. 1 а.с. 12).

Згідно з Договором купівлі-продажу домоволодіння, укладеного від 15 лютого 2007 року між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), останній придбав домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 357,6 кв. м, житловою 116,4 кв. м. Продаж домоволодіння вчинено за 108 000,00 грн. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І. В. та зареєстрований у реєстрі за № 530 (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 12 жовтня 2015 року між ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (Покупці), останні придбали в рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_2 , що складається з двох житлових кімнат, жилою площею 42,20 кв. м, загальною площею 59,40 кв. м. Продаж вчинено за 1 064 500 грн. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований у реєстрі за №6850 (т. 1 а.с. 17).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2015 року № 45487844 квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, по частці кожному (т.1, а.с. 18).

Відповідно до Звіту про оцінку ринкової вартості двокімнатної квартири загальною площею 54,10 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 станом на 23.09.2019 року вартість квартири складає 1 610 936,00 грн (т. 1, а.с. 36-55).

Згідно зі Звітом про оцінку ринкової вартості двокімнатної квартири загальною площею 63,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 станом на 23.09.2019 року вартість квартири складає 1 543 954,00 грн (т. 1, а.с. 56-75).

Відповідно до Звіту про оцінку ринкової вартості двокімнатної квартири загальною площею 59,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 станом на 23.09.2019 року вартість квартири складає 1 702 048,00 грн (т. 1, а.с. 76-97).

Згідно зі Звітом про оцінку ринкової вартості домоволодіння загальною площею 357,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 23.09.2019 року вартість домоволодіння складає 5 492 021,00 грн (т. 1 а.с. 99-125).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно з частиною першою статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частинами першою, другою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою.

Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частин другої, третьої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини четвертої, п?ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким способом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 638/19826/15-ц.

Як встановлено судом, визнається та не оспорюється сторонами, спірне нерухоме майно сторони придбали під час перебування у шлюбі.

Так, квартира АДРЕСА_3 та домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 придбані на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 03 травня1995 року та від 15 лютого 2007 року.

Право власності на вказану квартиру та домоволодіння зареєстровано за відповідачем.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва на право власності на квартиру від 05.07.2002 року, Серія НОМЕР_2 , виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 3 липня 2002 р. № 925-С/КІ.

Квартира АДРЕСА_2 придбана сторонами в рівних частках на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2015 року, і належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, по частці кожному.

Заявляючи позовні вимоги до відповідача, позивач просила визнати спільною сумісною власністю вищенаведене нерухоме майно, провести його поділ та визнати за нею право власності на частину квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 та домоволодіння АДРЕСА_4 . Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована.

Відповідач, заперечуючи проти поділу майна по частині кожному, просив виділити кожному конкретні об?єкти нерухомого майна, визнавши право власності за кожним 100%, при цьому з виплатою позивачу компенсації в порядку поділу майна.

У той час, як встановлено в судовому засіданні під час розгляду даної справи позивач від грошової компенсації відмовилася, свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Враховуючи відсутність згоди позивача щодо присудження грошової компенсації, відповідач з підстав передбачених статтею 365 ЦК України до суду в такий спосіб не звертався та попередньо на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не вносив.

Домовленості щодо поділу набутого під час шлюбу нерухомого майна, сторони не досягли.

За таких обставин, з огляду на вищенаведені норми матеріального права, суд вважає, що вказане спірне майнослід визнати об?єктом спільної сумісної власності сторін, частки майна яких в порядку проведення поділу є рівними, тобто по частці в кожного.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю, як і позовні вимоги про визнання в порядку поділу за позивачем права власності на частину квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 та домоволодіння АДРЕСА_4 , підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про поділ квартири АДРЕСА_2 та визнання за позивачем права власності на цю квартиру, то в зв?язку з визнанням судом даної квартири об?єктом спільної сумісної власності сторін, частки яких у цьому майні є рівними, встановивши, що зазначена квартира на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2015 року належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , по частці кожному, суд вважає, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача, заявлена до відповідача в уточненні до позовної заяви, що надійшло до суду 08.12.2020 року, про визнання за останньою права власності на частину земельної ділянки площею 0,12 га, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_4 , оскільки будь-яких доказів, що підтверджують набуття сторонами земельної ділянки, на якій розміщене домоволодіння, у власність чи користування, в тому числі й саме в розмірі 0,12 га або доказів на підтвердження того, що на час набуття права власності на домоволодіння площа земельної ділянки, на якій воно розміщене, була визначена в установленому законом порядку саме в розмірі 0,12 га, позивач суду не надала, і матеріали справи таких доказів не містять.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач сплатила судовий збір в розмірі 5 286, 00 грн, що підтверджується квитанцією від 28.03.2019 року (т. 1, а.с.1).

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 643 грн сплаченого позивачем судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 60, 61, 68-71 СК України, статтями 11, 365, 372 ЦК України, статтями 4, 10-13, 76-82, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яке є об?єктом спільної сумісної власності - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,6 кв.м; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 54,1 кв.м.; приватний будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 357,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,6 кв.м;

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 54,1 кв.м.;

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину приватного будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 357,6 кв.м.

У задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено «16» червня 2023 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко