КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/7781/23 Головуючий у суді І інстанції: Чередніченко Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача інфляційні збитки в сумі 132675,89 грн та три відсотки річних в сумі 19283,64 грн, а також судовий збір в сумі 1519,59 грн.

Позов обгрунтованим тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 року у справі №359/9946/21, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано дійсною односторонню відмову позивача ОСОБА_1 від Інвестиційного Договору № ХЕП/01-КВ/127 від 14 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін». Розірвано Інвестиційний Договір № ХЕП/01-КВ/127 від 14 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін». Стягнуто з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором грошові кошти у сумі 401055 гривень 81копійка. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення пені, моральної шкоди було відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» судовий збір на користь держави по 2913 гривень 28 копійок. Постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2023 року, та ухвалою Київського апеляційного суду від 07.02.2023 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 року було залишено без змін. Позивач вказує, що відповідач судове рішення не виконав, кошти позивачу не повернув, та це не припиняє правовідносини між сторонами цього договору, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що відповідач продовжує неправомірно користуватись грошовими коштами, і продовжує ухилятись від виконання зобов`язань по поверненню коштів, позивач вимушений в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, звернутись із даним позовом до суду та просить стягнути в примусовому порядку із відповідача на користь позивача за період із вересня 2021 року по квітень 2023 року інфляційні збитки в сумі 132675,89 грн та три відсотки річних в сумі 19283,64 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також просила стягнути з відповідача судові витрати.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки суд повинен вирішувати питання з максимально можливим урахуванням інтересів обох сторін. Також суд першої інстанції порушив норми процесуального права - ч. 8 ст. 82 ЦПК України і не взяв до уваги обставини та доводи, що наводила позивачка.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано той факт, що відповідач продовжує ухиляється від виконання своїх зобов`язань, коштів позивачу не повернув.

Вказувала, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у задоволенні позовних вимог, не враховано доводів позивача та рішення суду першої інстанції не несе жодної інформаційної складової щодо відмови у його задоволенні.

В апеляційній скарзі апелянт посилалась на правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції долучити довідку Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 71240466/12 від 14.07.2023 року, копію скарги до НБУ з приводу ухилення від сплати АТ «Сенс Банк» від 24.04.2023 року, копію відповіді НБУ № Ч-205114/1/7514 від 24.04.2023 року до справи в якості доказу і врахувати їх під час ухвалення рішення.

Як на підставу поновлення строку для долучення вказаних доказів до матеріалів справи апелянт посилалась на те, що довідку Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не було надано з об`єктивних причин, а саме: на момент підготовки і подачі позову до суду першої інстанції, позивачка дізналася, що належні їй грошові кошти, які знаходилися на рахунку відповідача в AT "Сенс Банк" м. Київ, банк всіляко ухилявся їх перераховувати з невідомих позивачці причин. Державна виконавча служба також не могла їй нічого пояснити з цього приводу, на її неодноразові телефонні дзвінки в державну виконавчу службу Голосіївського району та працівникам AT «Сенс Банк», вони тільки обіцяли розібратися у ситуації. Час йшов, але всі письмові та усні вимоги ОСОБА_1 залишались без уваги, 24.04.2023 року позивачка самостійно письмово звернулася зі скаргою до НБУ з приводу того, що AT «Сенс Банк» ухиляється перераховувати належні ОСОБА_1 грошові кошти, на її звернення надійшла відповідь НБУ № 4-205114/1/7514 від 24.04.2023 року в якої вказано, що НБУ не може впливати на банківські установи і тому рекомендували звертатися до виконавчої служби.

Також звернула суду апеляційної інстанції на те, що позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи, не має постійного місця проживання, з вини відповідача не отримала у власність житло, разом з сім`єю з грудною дитиною вимушена постійно переїжджати по країні, також її чоловік дуже сильно захворів (внаслідок чого отримав інвалідність), позивачка не мала змоги прибути в м. Київ до банківської установи, тому звернулася до місцевого Запорізького відділення AT "Сенс Банк", тільки після тривалих переговорів та дзвінків, її питання було вирішене і лише 14.07.2023 року змогла отримати повну відповідь від Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про рух виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 2 статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи копії довідки Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 71240466/12 від 14.07.2023 року, копії скарги до НБУ з приводу ухилення від сплати АТ «Сенс Банк» від 24.04.2023 року, копії відповіді НБУ № Ч-205114/1/7514 від 24.04.2023 року підлягає до задоволення.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, в тому числі після ухвалення судового рішення, та фактичного не повернення коштів, в тому числі в рамках відкрито виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення, стороною позивача суду надано не було. Позивачем не було доведено достатніми доказами наявність протиправного невиконання (неналежного виконання), в тому числі судового рішення, за яким на користь позивача були стягнуті кошти з огляду на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, а тому суд першої інстанції вважав пред`явлені позовні вимоги за наведених в позові підстав є передчасними.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 року у справі № 359/9946/21, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано дійсною односторонню відмову позивача ОСОБА_1 від Інвестиційного Договору № ХЕП/01-КВ/127 від 14 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін». Розірвано Інвестиційний Договір № ХЕП/01-КВ/127 від 14 вересня 2019 року , укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін». Стягнуто з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором грошові кошти у сумі 401055 гривень 81копійка. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення пені, моральної шкоди було відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» судовий збір на користь держави по 2913 гривень 28 копійок.

Зазначене рішення суду Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» було оскаржено.

Постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2023 року, та ухвалою Київського апеляційного суду від 07.02.2023 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 року було залишено без змін.

Згідно з наданим позивачем розрахунку, за період з 23.09.2021 року по 01.04.2023 року сума інфляційних втрат складає 132 675,89 грн, 3 % річних - 19 283,64 грн.

Відповідно до довідки Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 71240466/12 від 14.07.2023 року (яка була додана до апеляційної скарги) вбачається, що дата про відкриття виконавчого провадження (09.03.2023 року) припадає на період, коли йшло прострочення виконання рішення (а.с. 74).

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду виклав наступні висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачкою не доведено заявлені позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим. Так, позивачкою при звернені до суду визначені підстави позову - стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду та інфляційних збитків, вказано суму боргу та наведено розрахунок, з якої позивачка нараховувала три відсотки річних та інфляційних збитків, і період у три роки (а.с. 32, 33-34).

Відповідачем зазначені вимоги не спростовані доказами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку до суд першої інстанції, не вірно надав оцінку доказам наявним у матеріалах справи, всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України не застосував до спірних правовідносин сталі правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам та не вірно вирішив справу в межах заявлених позовних вимог та визначених позивачем підстав позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, а саме про задоволення позову з тих підстав, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, що визначено рішенням суду, яке набрало законної сили та залишилося невиконаним; невиконання грошового зобов`язання є триваючим порушенням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачем.

Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3836 грн 97 коп., що складає 1534,79 грн - сплачений судовий збір при подачі позову та 2302,18 грн - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 132 675 (сто тридцять дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн 89 коп. та 3% річних у розмірі - 19 283 (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн 64 коп..

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на користь ОСОБА_1 понесені судові витраті зі сплати судового збору у розмірі 3836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) грн 97 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», , адреса: 03187, м. Київ, вул. Заболотного Академіка, буд. 48А.

Повний текст постанови складено «21» грудня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Г. Гаращенко

В.І. Олійник