1Справа № 335/7785/23 2/335/2816/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючої судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І.., представника позивача Бахмут М.С., представника відповідача Кравченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди,,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним.

У провадженні СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві перебувало кримінальне провадження №0000026 від 04.03.2021 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.361 КК України. 27.08.2021 р. слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про проведення обшук за місцем мешкання та в автомобілі «Магда» СХ-9 днз « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_1 02.09.2021 року в ході проведення обшуку у ОСОБА_1 був вилучений та поставлений на штрафний майданчик ГУНП в Запорізькій області, розташований за адресою: м.Запоріжжя вул.Космічна 40 належний Позивачу автомобіль марки «Мазда СХ-9», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

03.02.2023 року вказаний автомобіль на підставі ухвали Печерського районного суду було винесено рішення про повернення автомобіля власнику повернуто ОСОБА_1 . При огляді автомобілю було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, двері автівки не зачинені, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю. У той же день представник Позивача звернувся с заявою до ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину. Заява зареєстрована в журналі ЄО за №1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. При цьому, 03.02.2023 р. на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група та складала протокол огляду місця події, який в подальшому, з матеріалів досудової перевірки зник.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду від 07.06.2023 р. зобов`язано відповідальних осіб ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР.

В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування були виявлені й інші пошкодження, а саме: пошкодження замку (АКПП) Constract Varto, та сирени сигналізації.

Згідно звіту № 68 про оцінку транспортного засобу Мазда СХ-9 днз « НОМЕР_2 » вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю складає 22285 грн.32 коп.

Отже, позивачу завдано збитків на зазначену суму внаслідок неналежного зберігання його транспортного засобу.

Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вказаний автомобіль був придбаний у кредит, за який сплачувались відсотки, однак, його пошкодження унеможливлювало його використання, був порушений звичайний спосіб життя Позивача, він не міг пересуватися на власному транспорті, вимушений був звертатись на станцію технічного обслуговування, в зв`язку з чим, був вимушений позичати гроші на його ремонт, що також потягло додаткові витрати.

ОСОБА_1 оцінює спричинену моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

На підставі вищевикладеного просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на його користь - на відшкодування матеріальної шкоди 22285 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят п`ять) гривень 32 коп.; на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. на відшкодування судових витрат 24000 грн.; А всього на суму 146285,32 (сто сорок шість тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 32 коп.

Ухвалою суду 30.08.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

18.09.203 року представником відповідача на адресу суду надійшов відзив в якому відповідач зазначає, що позивачем недоведено факту, що транспортний засіб Маzda СХ- 9 у 2021 році поставлено на штраф майданчик укомплектованим акумулятором, номерним знаком.

Предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області при здійсненні зберігання транспортного засобу вилученого під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 04.03.2021 року (досудове розслідування здійснюється Печерським управлінням поліції ГУНП у місті Києві), факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю ГУНП в Запорізькій області матеріальної шкоди позивачу в розмірі 22 285 гри. 32 коп. гри та наявність причинно- наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідача, оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, є шкода, незаконні дії, причинний зв`язок між незаконними діями та шкодою.

Обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати прямо передбачений чинним законодавством. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно- правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (аналогічний висновок викладено У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі N 920/715/17).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що неправомірна бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області полягала в незабезпеченні схоронності транспортного засобу, який було тимчасово вилучено у позивача під час кримінального провадження № 0000026 від 04.03.2021.

Однак, Позивачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували той факт, що транспортний засіб було розукомплектовано під час його зберігання, а не до вилучення у позивача. В матеріалах справи відсутній протокол огляду вказаного транспортного засобу, складений під час його вилучення.

Подані позивачем до позовної заяви протоколи огляду слідчо-оперативною групою транспортного засобу Маzdа СХ- 9 від 03.02.2023 , пояснення осіб, не є належними доказами, оскільки не підтверджують факт розукомплектування під час зберігання, а тому не стосуються предмета доказування у цій справі.

Визначаючи розмір завданої шкоди у розмірі 22 285 грн. 32 коп., позивач посилався на висновки, викладені у звіті № 68 про оцінку транспортного засобу Магйа СХ- 9 н.з. НОМЕР_2 , при цьому сам звіт не долучений до матеріалів позовної заяви, які надісланні відповідачу, тож відповідач позбавлений права щодо надання пояснень і міркувань щодо нього. Отже, позивачем не доведено, що йому було завдано шкоду неправомірними діями відповідача. При цьому причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди.

Позивач просить стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. обґрунтовуючи цю суму тим, що «вказаний автомобіль був придбаний у кредит за який сплачувались відсотки, однак, його пошкодження унеможливлювало його використання, був порушений звичайний спосіб життя позивача, він не міг пересуватись на власному автомобілі, був змушений звернутись на СТО, у зв`язку із чим був змушений позичати гроші на його ремонт, що також потягло додаткові витрати. При цьому до позовної заяви позивачем не долучалось доказів завдання йому моральної шкоди, а також обґрунтованого розрахунку її розміру. В даному випадку обґрунтування позивача зводить до узагальнених фраз. Крім того ,придбання транспортного засобу у кредит та сплата відсотків не знаходиться у причино-наслідковому зв`язку між завданою моральною шкодою та діями ГУНП в Запорізькій області, а додаткові витрати на послуги СТО не є немайновими втратами, тож не можуть підтверджувати моральну шкоду. А враховуючи, що позивачем не доведено, що розукомплектування транспортного засобу відбулось під час знаходження транспортного засобу на штраф майданчику,відповідач вважає, що стягнення в рахунок моральної шкоди 100 000 грн. є безпідставним. Щодо стягнення на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 та послуг експерта у розмірі 2000 грн. відповідач зазначає наступне. Так, до заяви про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу додано договір № 12 про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2023 укладеним між Адвокатом Бахмут М.С. та Бойко В.С. Відповідно до пункту 5.1. розмір гонорар ару Адвокату, а також умови і порядок його сплати визначаються у додатках до цього Договору. Пунктом 5.2. Договору встановлено, що витрати понесені Адвокатом при виконанні доручень Клієнта, підтверджуються відповідними первинними документами (видатковими документами, актами, чеками, квитанціями, квитками тощо) і підлягають відшкодуванню Клієнтом у визначенні адвокатом строк і порядку. Сторони за договором узгодили, що оплата послуг здійснюється як безготівковий переказ або готівкою, протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішеннями по справі.До позовної заяви також долучені додаток №1 до Договору №12 від 01.02.2023 «Перелік та вартість послуг за договором» від 01.02.2023 та Акт виконаних послуг від 10.07.2023 за Договором №12 від 01.02.2023. Відповідач звертає увагу на акт наданих послуг від 10.07.2023, в якому зазначено п`ять годин загального супроводження справи у суді першої інстанції, однак не зрозуміло як можливо визначити навпред кількість годин.Крім того, зазначаємо, що в Акті № 1 за складання позовної заяви визначена сума 5000 грн., вважаємо що зазначена сума є завищеною, оскільки у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа №335/6779/23 за позовом ОСОБА_3 , зміст позовної заяви є ідентичним з позовом в цій справі, тож ця сума не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).Також за представництво інтересів у кримінальному провадженні визначена сума 5000 грн., як доказ надання цієї послуги долучена ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2023 у справі №333/2370/23, зі змісту якої вбачається що адвокат діяв в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за фактом невнесення відомостей в ЄРДР щодо двох різних транспортних засобів. Тож ця сума не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); Позивач посилається на звернення ним до експерта авто товарознавця та оплату його послуг у розмірі 2000 грн, однак не надає доказів на підтвердження цього факту. З урахуванням чого, саме Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки ГУНП, а й наявність майнової та моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, що Позивачем зроблено не було, а тому просить у позові відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити на підставах, які викладені у позовній заяві. Вказав, що у позивача вилучено автомобіль, який був майже новим та поміщено на штрафний майданчик, позивач тривалий час намагався його повернути, проте коли представник прибув на штрафний майданчик, виявилося, що автомобіль непересувний, в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак « НОМЕР_3 », який навіть зазначено у протоколі огляду, двері автівки не зачинені, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю. У той же день представник Позивача звернувся с заявою до ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину. Заява зареєстрована, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. При цьому, 03.02.2023 р. на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група та складала протокол огляду місця події, який в подальшому, з матеріалів досудової перевірки зник. В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування були виявлені й інші пошкодження, а саме: пошкодження замку (АКПП) Constract Varto, та сирени сигналізації , про які зазначено у звіті оцінювача. Зазначав, що позивачу завдано моральної шкоди пошкодженням його майна, а саме нового автомобіля, а також, що вказаний автомобіль був придбаний у кредит, за який сплачувались відсотки, однак, його пошкодження унеможливлювало його використання, був порушений звичайний спосіб життя Позивача, він не міг пересуватися на власному транспорті, вимушений був звертатись на станцію технічного обслуговування, в зв`язку з чим, був вимушений позичати гроші на його ремонт, що також потягло додаткові витрати. Також вказав, що він, як захисник Бойка В.С. був присутній під час проведення обшуку та запевняє, що автомобіль був з номерним знаком «ВОХА», був справний, замки пошкоджено не було, в автомобілі був акумулятор, оскільки автомобіль на штрафний майданчик доставлено власним ходом автомобіля, евакуатор не застосовувався.

У судовому засіданні представник відповідача ГУНП в Запорізькій області заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Саме позивач має довести шкоду завдану його майну, проте позивач не надав доказів, що автомобіль було пошкоджено під час зберігання. Також вказав, що огляд автомобілю під час поміщення на штрафмайданчик, журналів обліку тощо не збереглося у зв`язку із початком війни, а тому жодних доказів відповідач до матеріалів справи не долучає.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

У провадженні СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві перебувало кримінальне провадження №0000026 від 04.03.2021 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.361 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного м. Києва суду № 757/45524/21-к від 28.08.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , з метою виявлення та вилучення автомобіля, а також комп`ютерної техніки, переносних носіїв інформації, носії електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, USB носії, носії на жорстких магнітних дисках (HDD), носії на твердотільних дисках (SSD), мобільних телефонів, сім-карток стільникового зв`язку, банківських карток, оригінали та копії документів, які підтверджують права отримання послуг до мережі Інтернет, особистих записів, чернеток та документів на яких міститься інформація щодо протиправних дій чи відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення; грошових коштів здобутих злочинним шляхом, знарядь вчинення кримінального правопорушення, інших предметів і документів, які мають значення для встановлення істини та можуть мати значення в даному кримінальному провадженні.

02.09.2021 слідчим ГСУ НПУ на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45524/21-к проведено обшук автомобіля «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45586/21-к проведено обшук автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під час якого, виявлено та вилучено, автомобіль «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 . (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108575800)

Згідно протоколу обшуку від 02.09.2021 року с.Володимирське за участю захисника Бахмута М.С., понятих проведено обшук в автомобілі марки Мазда СХ-9», чорного кольору, д.н.з « НОМЕР_3 », який належить ОСОБА_1 і знаходиться на території земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення обшуку вилучено: автомобіль марки Мазда СХ-9, дн.з. «ВОХА», чорного кольору, яка буде поміщена на штрафний майданчик у м.Запоріжжі, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Мазда СХ-9, серія та номер НОМЕР_5 , дн.з НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , один комплект ключів-поміщені до спецпакету.

Вказаний протокол зауважень не містить, як і не містить приміток слідчого щодо наявності будь-яких ушкоджень чи несправності транспортного засобу, застосування евакуатора тощо.

Постановою слідчого від 02.29.2021 року речі вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме автомобіль марки Мазда СХ-9, дн.з. « НОМЕР_1 » універсальний реєстраційний номер « НОМЕР_6 речовим доказом у кримінальному провадженні №0000026 від 04.03.2021 та помістити на штраф майданчик, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 13.12.2022 року скаргу адвоката Вовка Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна під час обшуку в рамках кримінального провадження № 0000026 від 04.03.2021 року, задоволено. Зобов`язано слідчого групи, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 04.03.2021 року, повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вилучені 02.09.2021 року під час обшуку автомобіль «MAZDA CX-9» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 .

Вказаною ухвалою встановлено, що з моменту вилучення майна минуло більше року, що є достатнім часом для проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000026 від 04.03.2021 року, проте, майно, вилучене під час обшуку, досі не повернено, арешт на вилучене майно не накладено.

03.02.2023 року вказаний автомобіль на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2022 року повернуто власнику в особі представника ОСОБА_2 .

При огляді автомобілю захисником ОСОБА_1 адвокатом Бахмут М.С. було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю.

У цей же день 03.02.2023 на лінію 102 від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що 03.02.203 року о 10:56 за адресою: АДРЕСА_3 заявник приїхав на штраф майданчик забирати 2 авто по ухвалі суду мазда сх-9 дн.з ВОХА, заявник виявив що з авто викрали акумулятор та номерний знак, тайота корола АР8860? викрали акумулятор та дитяче автокрісло. На вказане звернення прийнято повідомлення завдання по події.

У той же день представник Позивача звернувся с заявою до ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину.

Заява зареєстрована в журналі ЄО за №1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. Згідно пояснень адвоката Бахмута М.С. 03.02.2023 р. на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група, протокол огляду місця події в подальшому з матеріалів досудової перевірки зник, а тому вказаний документ ним не долучено.

03.02.2023 року ОСОБА_2 було опитано ст.о/у ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з приводу наведених обставин, а також опитано ОСОБА_5 працівника майданчика для зберігання транспортних засобів молодшого інспектора, який зазначив, що 03.02.2023 року на майданчик прийшов ОСОБА_2 який надав документ, щоб забрати два автомобіля Мазда СХ-9 н.з. НОМЕР_3 , і автомобіль «Тойота Королла» НОМЕР_4 і під час огляду автомобіля ОСОБА_2 виявив у автомобілях відсутні акумулятори, два державних номери і начебто (далі слово нерозбірливо). Може додати, що вся службова інформація була знищена на початку війни у лютому 2022 року, а автомобілі начебто знаходилися з 2021 року.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду від 07.06.2023 р. зобов`язано відповідальних осіб ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР.

В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування були виявлені й інші пошкодження, а саме: пошкодження замку (АКПП) Constract Varto, та сирени сигналізації.

09.02.2023 року між оцінювачем ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір №68 про проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу.

Згідно звіту № 68 про оцінку транспортного засобу від 04.03.2023 року Мазда СХ-9 днз « НОМЕР_2 » вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю МАЗДА СХ-9 держномер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження з урахуванням ПДВ на запчастини складає 22285 грн.32 коп.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. (ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України).

За правилами встановленими ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистім немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 02 грудня 2020 року справа № 303/1776/19 (провадження №61- 3440св20) від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61- 11184св18),у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17.

Відповідно до загальних правил, визначених ч.1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов 'язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджено порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).

У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

В той же час, в Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України та Державної судової адміністрації від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, а саме в пункті 19 закріплені положення щодо зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов`язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу.

Отже, обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно було вилучено, прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що саме на відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізької області законодавством покладено обов`язок щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна та передання його власнику в разі прийняття уповноваженим органом рішення про повернення майна власнику.

Натомість, відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області після одержання тимчасово вилученого майна речового доказу автомобіля, що належить позивачу по справі та розміщення його на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140 не було забезпечено його належної схоронності та зберігання та в подальшому повернуто власнику у пошкодженому стані замку, сирени, відсутності акумулятора та номерного знаку, з огляду на що, його дії перебувають в безпосередньому причинному зв`язку із шкодою заподіяною позивачу неналежним зберіганням належного йому транспортного засобу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, учасниками справи не оспорюється, що 02.09.2021 слідчим ГСУ НПУ на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45524/21-к проведено обшук автомобіля «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45586/21-к проведено обшук автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під час якого, виявлено та вилучено, автомобіль «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Згідно протоколу обшуку від 02.09.2021 року с.Володимирське за участю захисника Бахмута М.С., понятих проведено обшук в автомобілі марки Мазда СХ-9», чорного кольору, д.н.з « НОМЕР_3 », який належить ОСОБА_1 і знаходиться на території земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення обшуку вилучено: автомобіль марки Мазда СХ-9, дн.з. «ВОХА», чорного кольору, яка буде поміщена на штрафний майданчик у м.Запоріжжі, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Мазда СХ-9, серія та номер НОМЕР_5 , дн.з НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , один комплект ключів-поміщені до спецпакету. Вказаний протокол зауважень не містить, як і не містить приміток слідчого щодо наявності будь-яких ушкоджень чи несправності транспортного засобу, застосування евакуатора тощо, що не заперечується і відповідачем.

Відповідачем також не заперечується, що автомобіль марки Мазда СХ-9, дн.з. « НОМЕР_1 » універсальний реєстраційний номер «ВОХА» поміщено на штраф майданчик, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Космічна, 140 та вказаний автомобіль зберігався на вказаному майданчику з 02.09.2021 по 03.02.2023 року у відповідача, і ці обставини не оспорюються учасниками справи.

Відповідачем суду не надано розписки, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу та документ про технічний стан транспортного засобу при передачі автомобіля позивача на штрафний майданчик, складання якого передбачено п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.

При цьому, під час отримання автомобілю 03.02.2023 року, представником позивача виявлено, що співробітниками поліції не було вжито жодних заходів для збереження цілісності належного позивачу автомобіля, що підтверджено висновком дослідження, фототаблицею до нього, і поясненнями представника позивача під час отримання автомобіля на штрафмайданчику. Номерний знак «ВОХА» на автомобілі відсутній, що не спростовано у судовому засіданні і представником відповідача і додатково підтверджується фототаблицею автомобіля, яка долучено до звіту, зокрема наявний номерний знак НОМЕР_1 , а не знак «ВОХА», про наявність якого на момент вилучення транспортного засобу зазначено у протоколі обшуку.

Відповідно до висновків автотоварознавчого дослідження (звіт №68 про оцінку автомобіля № 68 про оцінку транспортного засобу від 04.03.2023 року Мазда СХ-9 днз « НОМЕР_2 » вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю МАЗДА СХ-9 держномер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження з урахуванням ПДВ на запчастини складає 22285 грн.32 коп., а саме встановлено пошкодження замка АКПП, сирени, потребує ремонту запчастин-АКБ, замок, сирена.

Отже у результаті неналежного зберігання транспортного засобу вилученого у ОСОБА_1 йому спричинено матеріальної шкоди у розмірі 22285,32 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача. Також підлягає стягненню і збитки, які документально підтверджені і понесені позивачем на проведення відповідного дослідження у розмірі 2000 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем надано суду висновки автотоварознавчого дослідження та копії сертифікатів та свідоцтв, які надають спеціалісту - автотоварозавцю, оцінювачу ОСОБА_6 право проводити відповідні дослідження та складати відповідні висновки.

Також, дослідивши наданий позивачем звіт про оцінку майна, суд дійшов висновку, що він відповідає вимогам закону та є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, тому суд вважає, що розмір заподіяної матеріальної шкоди, що зазначений у висновку, є дійсним, узгоджується із іншими доказами у справі, і сума збитку, яка вказана у даному висновку, підлягає стягненню на користь позивача.

Разом із тим, не погоджуючись із розміром визначеної позивачем матеріальної шкоди, відповідач не спростував правильність розрахунку за кошторисом та при розгляді справи не заявив клопотання про призначення судової експертизи з цього питання, як і не надав суду інших висновків експертів щодо іншого розміру збитку, належними і допустимими доказами надані позивачем висновки автотоварознавчого дослідження не спростовував, а тому суд вважає, що позивачем наданий належний письмовий доказ в підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди і вважає встановленим даний розмір матеріальної шкоди, завданої зберіганням автомобіля позивача у неналежних умовах.

Враховуючи, що позивачу було завдано матеріальної шкоди не діями або бездіяльністю, що перелічені в ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а з інших підстав, то така шкода відшкодовується на загальних підставах, з урахуванням правил, що встановлені ст. 1173,1174 ЦК України.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями, бездіяльністю і заподіяною шкодою, доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України ,а тому з огляду на наведене, суд вважає що позивачем доведені зазначені вище умови, про що зазначено вище.

Посилання відповідача на необхідності доводити позивачем факт спричинення шкоди саме ГУНП є необгрунтованим. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 28 жовтня 2019 року по справі № 554/1583/16-ц та Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51 гс 14.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що у протоколі обшуку, який долучено до матеріалів справи не зазначено про наявність чи відсутність ушкоджень автомобіля, оскільки ці обставини не спростовують факт завдання автомобілю позивача ушкоджень внаслідок неналежного зберігання його автомобіля та, як наслідок, завдання шкоди, а лише свідчать про факт проведення обшуку в автомобілі.

Щодо посилання відповідача, про недоведеність втрати акумулятора та отримання інших пошкоджень автомобіля позивача під час перебування на штраф майданчику, то суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що автомобіль позивача 02.09.2021 року прибув та був облікований на штрафному майданчику з відповідним пошкодженнями, при тому, що згідно письмових пояснень ОСОБА_5 працівника майданчика для зберігання транспортних засобів вся службова інформація була знищена на початку війни у лютому 2022 року, а автомобілі начебто знаходилися з 2021 року, як і не надав суду документ про технічний стан транспортного засобу при передачі автомобіля позивача на штрафний майданчик, складання якого передбачено п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, а відповідно до принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди і діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Інші доводи відзивів не спростовують встановленого факту завдання матеріальної шкоди позивачу та не виключають притягнення до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 2, 3 частини 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Згідно з частинами 3,4 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами встановленими частиною 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади сформовані Верховним Судом в постанові від 10.04.2019 року по справі № 464/3789/17. У вказаній постанові Верховним Судом зроблено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди, зокрема й моральної за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. В силу ст. 1173 ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу держвлади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 560/798/16-а.

Верховний Суд в постанові від 24.03.2020 року по справі № 818/607/17 зробив правовий висновок, відповідно до якого психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в результаті протиправної бездіяльності відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо належного зберігання належного позивачу автомобіля, останньому було завдано моральної шкоди, що проявилася в його душевних переживаннях та необхідності зміни способу життя через докладання додаткових зусиль по відновленню своїх порушених прав.

Разом із тим, суд не може погодитися з заявленим позивачем розміром відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 4000,00 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування з урахуванням всіх обставин справи, буде відповідати на думку суду, принципам достатності, розумності та справедливості, які необхідно стягнути з держави на користь позивача відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України.

Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 рокуу справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21).

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган.

Доводи представника відповідача у судовому засіданні про неналежність обраного позивачем способу захисту, про відсутність заявлених вимог безпосередньо до держави Україна та незалучення до участі у справі Державної казначейської служби України є необґрунтованими та спростовуються зазначеними вище нормами права і практикою Верховного Суду щодо застосування цих норм у спірних правовідносинах (Постанова Верховного суду від 07 вересня 2022 року, справа № 711/4624/21).

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовими особами та службовими особами в порядку, передбаченому статтею ст.1173,1174 ЦК України. Відповідачем у справі позивач визначив органи, діяннями яких завдано шкоду ГУНП в Запорізькій області тобто через цей органи держава бере участь як відповідач. Тобто держава як учасник цивільних відносин у цій справі виступає в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15).

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що установивши, що шкода завдана позивачу у зв`язку бездіяльністю органу який є зберігачем майна ГУНП в Запорізькій області, зокрема, який зазначений у справі відповідачем, суд виходить з того, що відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через цей органи.

Часткового задовольняючи позов, суд не виходить за межі позовних вимог, а застосовує спосіб поновлення порушеного права позивача, який передбачений законом та відповідає змісту права, за захистом якого останній звернувся до суду. Суд не змінює ні підстав позову, ні змісту позовних вимог.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Щодо вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 22000 грн., то судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу суду надано такі докази: договір № 12 про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2023 укладеним між Адвокатом Бахмут М.С. та Бойко В.С. Відповідно до пункту 5.1. розмір гонорар ару Адвокату, а також умови і порядок його сплати визначаються у додатках до цього Договору. Пунктом 5.2. Договору встановлено, що витрати понесені Адвокатом при виконанні доручень Клієнта, підтверджуються відповідними первинними документами (видатковими документами, актами, чеками, квитанціями, квитками тощо) і підлягають відшкодуванню Клієнтом у визначенні адвокатом строк і порядку. Сторони за договором узгодили, що оплата послуг здійснюється як безготівковий переказ або готівкою, протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішеннями по справі. До позовної заяви також долучені додаток №1 до Договору №12 від 01.02.2023 «Перелік та вартість послуг за договором» від 01.02.2023 та Акт виконаних послуг від 10.07.2023 за Договором №12 від 01.02.2023.

Розрахунок вартості правової допомоги, наданої відповідачу у даній цивільній справі, за змістом якого наведено детальний опис наданих послуг, а саме: надання правової допомоги на суму 22000 грн. .

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти стягнення цих витрат, та зазначає, що акт наданих послуг від 10.07.2023 зазначено п`ять годин загального супроводження справи у суді першої інстанції, однак не зрозуміло як можливо визначити наперед кількість годин. Крім того, в Акті № 1 за складання позовної заяви визначена сума 5000 грн., вважають що зазначена сума є завищеною, оскільки у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа №335/6779/23 за позовом ОСОБА_3 , зміст позовної заяви є ідентичним з позовом в цій справі, тож ця сума не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).Також за представництво інтересів у кримінальному провадженні визначена сума 5000 грн., як доказ надання цієї послуги долучена ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2023 у справі №333/2370/23, зі змісту якої вбачається що адвокат діяв в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за фактом невнесення відомостей в ЄРДР щодо двох різних транспортних засобів. Тож ця сума не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ,а витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн. не відповідають вимогам визначеним частиною 4 статті 137 ЦПК України. Представник відповідача посилаючись на необґрунтованість вимог, просив відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин суд зазначає, що ця справа згідно з положеннями статей 4, 19, 274 ЦПК України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Тобто, з позиції суду підготовка позову та надання доказів у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи, з урахування того, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа №335/6779/23 за позовом ОСОБА_3 , зміст позовної заяви є ідентичним з позовом в цій справі, тож ця сума не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт а заявлена до відшкодування сума витрат на їх підготовку у розмірі 22000 грн. є значно завищеною.

Таким чином, на підставі ст.ст.137, 141 ЦПК України, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, задоволення позовних вимог частково, наявності клопотання відповідача, суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути на користь позивача понесені судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді в сумі 5 000,00 грн.

За правилами Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Казначейства, яке є центральним органом виконавчої влади.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію». Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України п.п.5 п.4).

Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення вищезазначених коштів з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на наведене, позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.2,4, 12, 13, 81, 89, 137,141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 ) у відшкодування матеріальних збитків 22285,32 грн, у відшкодування моральної шкоди 4000 грн., судові витрати: 2000 грн. за послуги експерта автотоварознаця, 5000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 19.12.2023 року. Повне рішення складено 25.12.2023 року

Суддя: Ю.В. Апаллонова