Справа № 522/8586/23
Провадження № 2/522/4302/23
12 грудня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна,
ВСТАНОВИВ:
До суду 03.05.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 02.07.2010 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 642, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вже більше двох місяців шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачкою фактично припинені. Спільне господарство не ведеться з лютого 2023 року, сторони мешкають окремо, між собою не спілкуються та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні стосунки та побуту сім`ї.
Також за час перебування сторін у шлюбі на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на дві квартири: 15.06.2016 року на квартиру АДРЕСА_1 ; та 29.03.2019 року на 2/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Дані квартири купувались за рахунок позивача, Відповідачка за період шлюбу не працювала та самостійного доходу не отримувала, а тому позивач вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частинах між подружжям. в свою чергу позивач продовжує дбати про матеріальне забезпечення дітей та бере активну участь в їх утриманні.
У зв`язку з тим, вищевикладеним, ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду з даним позовом.
Матеріали позову суддя отримала 04.05.2023 року.
Ухвалою суду від 09.05.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 12.06.2023 року.
У підготовчому засіданні 12.06.2023 року була присутня представник ОСОБА_1 адвокат Захандревич О.В., питання щодо розгляду справи за відсутністю відповідачки ОСОБА_2 залишила на розсуд суду.
Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 17.07.2023 року, у зв`язку з неявкою відповідачки.
У підготовчому засіданні була присутня представник ОСОБА_1 адвокат Захандревич О.В., позов підтримала, просила долучити до матеріалів справи копії договорів купівлі-продажу на спірні квартири, зазначивши, що не мають їх оригіналів. Надала пояснення щодо обставин по справі, зазначивши, що суду надані всі докази, проти закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті не заперечувала.
ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за її відсутністю суду не було надано.
Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача, приєднано до матеріалів справи сканкопії договорів щодо спірних квартир, отриманих з Реєстру речових прав за допомогою ЕЦП.
Ухвалою суду від 17.07.2023 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 19.09.2023 року.
У судове засідання призначене на 19.09.2023 року з`явилася представник ОСОБА_1 адвокат Захандревич О.В. ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.
Розгляд справи відкладено на 31.10.2023 року з метою повторного виклику відповідачки.
У судове засідання призначене на 19.09.2023 року з`явилася представник ОСОБА_1 адвокат Захандревич О.В., просила задовольнити позов у повному обсязі, у сторін є двоє дітей, відповідачка живе з ними. З лютого 2023 року сторони разом не проживають. Збереження шлюбу є неможливим. Щодо поділу майна, то представник зазначила, що в період шлюбу було придбано дві квартири: у 2016 році квартиру АДРЕСА_1 ; у 2019 році було придбано 2/3 квартири АДРЕСА_2 .
На питання суду представник ОСОБА_1 адвокат Захандревич О.В. відповіла, що їй відомо, що позивачка наразі в України, позивач спілкуються з дітьми та допомагає їм.
ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Оголошено перерву на 12.12.2023 року з метою забезпечення повного доступу до суду та повного всебічного розгляду справи та повторного виклику відповідачки для з`ясування її думки.
До суду від представника ОСОБА_1 адвоката Захандревич О.В. через систему «Електорнний суд» 11.12.2023 року надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено, що розірвання шлюбу не вплине на матеріальне забезпечення дітей, позивач продовжує спілкуватись з сином та донькою, бере участь у їх вихованні та фінансовому забезпеченні. Поділ квартир та визнання частини права власності за позивачем не змінить факт проживання відповідачки з дітьми у квартирі АДРЕСА_1 та факт права користування відповідачки і дітей квартирою АДРЕСА_2 .
У судове засідання призначене на 12.12.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Від представника ОСОБА_1 адвокат Захандревич О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечувала, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив суду не надала. Заяв по суті справи також відповідачкою не було надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.
Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Суд, зважаючи на строки розгляду справи, зважаючи на згоду представника позивача, у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності відповідачів та представника третьої особи, сповіщених належним чином.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 22.12.2023 року.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) 02.07.2010 року було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , повторно виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 31.03.2023 року, відповідний актовий запис № 642. (а.с. 15).
Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції про що 11 жовтня 2012 року складено відповідний актовий запис №8953, та сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про що 28 лютого 2019 року складено відповідний актовий запис №884. (а.с.16,17). Судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили
Сторони з лютого 2023 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин.
Подружнє життя сторін не склалося, сумісне життя і збереження сім`ї неможливе, про що зазначено у позовній заяві, проте відповідачка будь-яких пояснень з цього приводу суду не надала, а позивач наполягає на задоволенні позову.
Таким чином, примирення між позивачем та відповідачкою вбачається неможливе, спорів про місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує.
Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, принципу добровільності шлюбу та є неможливим.
Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка, будучи належним чином сповіщеною про дату слухання справи, будь-яких пояснень з приводу даного позову суду не надала, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.
Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.
Щодо позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02 липня 2010 року та під час шлюбу, подружжям було набуто у спільну сумісну власність наступне майно.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи інформаційною довідкою № 328472664 з Державного реєстру речових прав, копіями договору купівлі-продажу майнових прав № Фб-22-ф/19 від 14.06.2012, додаткових угод до договору купівлі-продажу майнових прав № Фб-22-ф/19 від 08.12.2015, від 16.03.2016 та акту приймання-передачі квартири та майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 від 25.03.2016, видавник ТОВ Стікон. (а.с. 18-19).
У п. 2.2. Договору купівлі-продажу 2/3 квартири загальною площею 52 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 від 29.03.2019, зареєстрований в реєстрі № 704 зазначається «Я, ПОКУПЕЦЬ, ОСОБА_2 , повідомляю, про те, що перебуваю у шлюбі та майно, яке набувається за цим договором, належатиме нам з чоловіком, ОСОБА_1 , на праві спільної сумісної власності подружжя.
Цей договір вчиняється, на виконання вимог ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, за згодою чоловіка ПОКУПЦЯ - ОСОБА_1 , справжність підпису на заяві якого засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур O.M., 29 березня 2019 року, за реєстровим №703, що залишається у справах приватного нотаріуса».
Зазначене підтверджуються наявними у матеріалах справи інформаційною довідкою №328472664 з Державного реєстру речових прав, копією договору купівлі-продажу 2/3 частини квартири загальною площею 52 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 від 29.03.2019, зареєстрований в реєстрі за № 704 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №161645514 від 29.03.2019. (а.с. 20).
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
З огляду на зміст статті 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Верховний Суд також зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Таким чином суд приходить до висновку що спірне майно належить сторонами на праві спільної сумісної власності в рівних частках.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що спірне майно було набуто сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, вбачається що частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, та зважаючи на презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачкою спростована не була, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 3, 24, 56, 60, 61, 65, 69, 70, 71,72 ,104, 105, 110, 112 СК України, ст. 3, 15, 16, 179, 181,ч. 2 ст.183, 190, 316, 328, 355, 368-370, 372, ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України , -
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу та поділ спільного майна задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_7 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 02.07.2010, актовий запис № 642;
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 22.12.2023 року.
Суддя Л.В. Домусчі