судді Верховного Суду у Касаційному цивільному судіПророка В. В.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про нарахування та виплату компенсації за втрату частини доходів і ухвалою від 21 грудня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував її матеріали,
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити йому компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 318 935,68 грн за період з 01 грудня 2019 року по час прийняття рішення у справі.
2. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року відкрито провадження у справі.
3. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
4. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року - без змін.
5. У листопаді 2023 року до Верховного Суду, через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд»,надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана 17 листопада 2023 року, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
7. Тобто конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, а реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.
8. Поряд з цим, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
9. ЄСПЛ також зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).
10. Тобто процесуальне законодавство повинне містити імперативні норми про те, в яких випадках учасники судового процесу та інші особи мають право на касаційне оскарження судових рішень.
11. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
12. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
13. При цьому мною враховано висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), яким, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.
14. В зазначеному рішенні, висновуючи, що запровадження в цивільному судочинстві категорії малозначних справ має правомірну мету, а використання такого критерію для віднесення справи до категорії малозначних, як ціна позову, не суперечить приписам частини першої статті 55, частини другої статті 129 Конституції України (пункт 5.6), Конституційний Суд України вказав на те, що «верховенство права» (правовладдя) вимагає, щоб утручання в конституційні права і свободи людини завжди було домірним», що зобов`язує державу визначити в ЦПК України такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи (пункт 5.7).
15. При цьому, досліджуючи пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України на дотримання принципу домірності, Конституційний Суд України закцентував увагу на закріпленому в Конституції України стратегічному курсі держави на набуття повноправного членства України в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору та, в зазначеному контексті, з огляду на відсутність у ЦПК України приписів, які умотивовували б домірність визначення у пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України саме такого розміру ціни позову, вказав на доцільність врахування надбання спільноти (аcquis communautaire), що включає в себе масив загальновизнаних стандартів Європейського співтовариства.
16. Висновуючи невідповідність пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України принципу домірності, Конституційний Суд України звернув увагу, зокрема, на затвердження Європейським Парламентом і Радою Європейського Союзу постановою від 11 липня 2007 року № 861/2007 Європейської процедури розв`язання дрібних позовів у країнах ЄС (The European Small Claims Procedure) зі змінами (далі - Правила ESCP), що є альтернативою звичайному судовому процесові розгляду справ та застосовною з 01 січня 2009 року (пункт 3.4). У вказаних правилах визначено один із критеріїв для визнання позову дрібним - розмір позовних вимог не перевищує 5 000,00 Євро.
17. Виходячи із зазначеного, беручи до уваги, що припис пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України перевищує аналогійний показник, установлений у Правилах ESCP, що за відсутності належного обґрунтування відповідного розміру, Конституційний Суд України вказав на невідповідність пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України частині першій статті 8 та частині другій статті 24 Конституції України.
18. При цьому Конституційний Суд України підкреслив, що Основним Законом України внормовано не лише основні засади судочинства, а й види судових спорів, до яких віднесено й малозначні спори.
19. Конституційний Суд України констатує, що приписом частини п`ятої статті 1312 Основного Закону України уконституйовано поняття «малозначні спори». Конституційний Суд України зважає на те, що в пунктах 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України та інших статтях цього Кодексу застосовано термін «малозначні справи», а в частині п`ятій статті 1312 Конституції України - термін «малозначні спори». З аналізу приписів ЦПК України випливає, що ці приписи розвивають, конкретизують та деталізують припис частини п`ятої статті 1312 Конституції України щодо судового розгляду малозначних спорів (пункт 4.2).
20. Відтак, досліджуючи правомірність мети запровадження в ЦПК України категорії малозначних справ, Конституційний Суд України виходить з того, що визнання справи малозначною та, як наслідок, її розгляд, за загальним правилом, у порядку спрощеного позовного провадження є передумовою забезпечення додержання розумних строків розгляду справи судом - однієї з основних засад судочинства, визначених Конституцією України (пункт 7 частини другої статті 129) (пункт 4.6).
21. Враховуючи констатовану Конституційним Судом України правомірність мети запровадженої в цивільному судочинстві категорії малозначних справ та з огляду на закріплений в Конституції України стратегічний курс країни на набуття повноправного членства України в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, беручи до уваги надбання спільноти (аcquis communautaire) та, зокрема, Правила ESCP, на чому акцентував увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023, Верховний Суд за наявності прогалини щодо визначення грошового вираження малозначних справ, повинен був,при визначенні малозначності справи, до моменту приведення нормативно-правового регулювання, встановленого пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, у відповідність до Конституції України, використовувати критерій, визначений Правилами ESCP (які включають у себе відповідне обґрунтування та відповідність практичного застосування принципам Європейської спільноти), а саме - малозначними справами вважати справи, в яких ціна позову не перевищує 5 000,00 Євро на день подання касаційної скарги.
22. Так, до касаційної скарги ОСОБА_1 додав копію його позовної заяви від 10 липня 2023 року, в якій ціною позову вказано 124 922,69 грн. У вказаній позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що згідно з його розрахунком втрата ним частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому пенсії у розмірі 318 935,68 грн за період з 01 грудня 2019 року по червень 2023 року становить 124 922,69 грн.
23. Оскільки ціна позову в цій справі становить 124 922,69 грн, яка станом на 17 листопада 2023 року (дату подання касаційної скарги) не перевищує еквівалент 5 000,00 Євро, що за офіційний курсом Національного банку України становить 196 527,00 грн (5 000,00 х 39,3054), зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.
24. Більш того ціна позову у даній справі не перевищує і двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є окремою підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.
25. Водночас касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
26. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
28. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
29. Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
30. Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
31. Відповідно до практики ЄСПЛ, яка, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
32. При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
33. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
34. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
35. Вважаю, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, відкриваючи касаційне провадження у справі, помилково дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення, що ухвалені в малозначній справі, підлягають касаційному оскарженню.
36. Отже, оскільки оскаржувані судові рішення не підлягають касаційному оскарженню належним процесуальним рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було б постановлення ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження у справі.
На моє переконання, касаційний перегляд Верховним Судом судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, не відповідає завданню Верховного Суду і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк