ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 387/348/22

провадження № 22-ц/4809/246/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дуковський О. Л.

судді - Голованя А.М., Письменного О.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року, у складі головуючого судді Майстера І.П. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У червні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 14.07.2016 банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 35000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач посилався, що відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті відсотків і станом на 12.04.2022 має заборгованість перед позивачем в сумі 42657, 27 гривень, яку і просить стягнути.

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.07.2016 кошти в сумі 33526,28 грн .

Вирішено питання про розподіл судових витрат .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що, підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки підпис відповідача в заяві про приєднання до Умов і правил надання послуг від 14.07.2016 свідчить про його згоду з умовами кредитного договору. Крім того звертає увагу, що розмір процентної ставки за користування кредитом вказано у паспорті споживчого кредиту від 01.10.2019, який було підписано відповідачем. Тобто сторонами узгоджені всі істотні умови договору, зокрема і розмір процентної ставки.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув,суд не мав жодних підстав для відмови у стягненні відсотків за кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.07.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання відповідачем до банку анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, за умовами якого відповідач отримав кредит та пластикову платіжну картку.

Із анкети - заяви вбачається, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Зазначена заява скріплена підписом позичальника.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених в мережі Інтернет на сайті www://privatbank.ua/terms/.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 встановлено, що за період з 01.10.2019 по 05.08.2021 відбувалися зміни кредитного ліміту ( а.с. 20).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 14.07.2016 станом на 12.04.2022 становить 42657 гривень 27 копійок, та складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 33526 гривень 28 копійок, заборгованості за нарахованими відсотками 9130 гривень 99 копійок ( а.с.6-7).

Встановлено, що за даними виписки за договором б/н станом на 14.04.2022, виданої на ОСОБА_1 , підтверджується факт користування кредитними картками (а.с.8-19).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що підписана заява-анкета, фактично є кредитним договором, підтверджує те, що відповідач погодився на умови надання кредитних послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак, сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами не дає підстав вважати, що з ним погоджені розмір відсотків, порядок та підстави їх нарахування.

З огляду на наведене суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача лише заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33526,28 грн.

Вимога позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками не підлягає задоволенню.

Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, а тому правильність висновків суду в частині задоволених позовних вимог апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в сумі 9130,99 грн з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі банк наполягав на тому, що підписання позичальником паспорта споживчого кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування, зокрема, у паспорті передбачені процентні ставки за користування кредитом та порушення умов кредитного договору.

Апеляційний суд вважає, що зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування в оскаржуваній частині рішення суду з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першоїстатті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина першастатті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина першастатті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину;потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

З огляду на наведені обставини та норми Закону апеляційний суд вважає, що ознайомлення відповідача із паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Крім того, кредитний договір (анкета -заява) був укладений між сторонами 14.07.2016 (а.с. 22), а споживчий паспорт підписаний відповідачем 01.10.2019 (а.с. 16).

Тобто, споживчий паспорт, який підписаний відповідачем 01.10.2019 та інформація якого зберігає чинність до 16.10.2019, не підтверджує того, що було зафіксовано волю ОСОБА_1 щодо істотних умов кредитного договору № б/н від 14.07.2016, укладеного між ним та банком.

Тобто висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентам є правильним.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді А.М. Головань

О.А. Письменний