Справа №701/1265/23
Номер провадження2/701/483/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Маньківської селищної ради смт. Маньківка Уманського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області у віці 85 років померла ОСОБА_2 , про що 16.05.2008 року складено відповідний актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16.05.2008 року Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області. Довідка виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка Уманського району Черкаської області від 07.11.2023 року № 387 підтверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області померла ОСОБА_2 , яка постійно проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 05.03.2007 року посвідченим виконавчим комітетом Дзензелівської сільської ради за № 490. Після смерті ОСОБА_2 , у встановлений законом шестимісячний строк позивач подала заяву про прийняття спадщини після чого було відкрита спадкова справа № 325 за 2008 рік. Після смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Наявність та належність спадкового майна спадкодавцеві підтверджується інформацією, наведеною у довідці виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка від 07.11.2023 року № 388. Відповідно до вказаної у даній довідці інформації, згідно погосподарської книги № 10, об`єкт погосподарського обліку 0315-1 сторінка 49-51 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахується за покійною ОСОБА_2 . Разом з тим, на вказане спадкове майно відсутній правовстановлюючий документ, у зв`язку з чим в процесі оформлення спадщини виявилось, що у позивача немає можливості оформити у спадщину в нотаріальному порядку на вказане спадкове майно. Згідно листа за № 1038/02-31 від 08.11.2023 року нотаріусом Шевченко Н.Г., позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2023 року. Даною постановою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 . Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане належне покійній майно мотивована тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно, що у свою чергу виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Згідно п.п. 4.12 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно пункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів що посвідчують право власності спадкодавця на майно. Державна реєстрація права власності на вказане майно (житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 ) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Оскільки спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , не було пред`явлено правовстановлюючий документ на нерухоме майно, як це вимагає пункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, постановлено відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 , на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, але згідно позовної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник відповідача Маньківської селищної ради в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги позивача визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області у віці 85 років померла ОСОБА_2 , про що 16.05.2008 року складено відповідний актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16.05.2008 року Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області (а.с. 9). Довідка виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка Уманського району Черкаської області від 07.11.2023 року № 387 підтверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області померла ОСОБА_2 , яка постійно проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с. 10). Спадкоємцем за заповіт є ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 05.03.2007 року посвідченим виконавчим комітетом Дзензелівської сільської ради за № 490 (а.с. 11). Після смерті ОСОБА_2 , у встановлений законом шестимісячний строк позивач подала заяву про прийняття спадщини після чого була відкрита спадкова справа № 325 за 2008 рік. Після смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Наявність та належність спадкового майна спадкодавцеві підтверджується інформацією, наведеною у довідці виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка від 07.11.2023 року № 388 (а.с. 12). Відповідно до вказаної у даній довідці інформації, згідно погосподарської книги № 10, об`єкт погосподарського обліку 0315-1 сторінка 49-51 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахується за покійною ОСОБА_2 . Згідно листа за № 1038/02-31 від 08.11.2023 року нотаріусом Шевченко Н.Г., позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2023 року (а.с. 13-14). Даною постановою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 . Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане належне покійній майно мотивована тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно, що у свою чергу виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Згідно п.п. 4.12 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно пункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів що посвідчують право власності спадкодавця на майно. Державна реєстрація права власності на вказане майно (житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 ) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Оскільки спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , не було пред`явлено правовстановлюючий документ на нерухоме майно, як це вимагає пункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, постановлено відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 , на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . У видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, одночасно надано інформацію про те, що спадкова справа за заявою спадкоємця-позивача заведена, спадкоємець-позивач є таким, що прийняв спадщину за заповітом, інші спадкоємці за наявною інформацією відсутні. Таким чином, за сукупності інформації, яка міститься у довідці виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка Уманського району Черкаської області від 07.11.2023 року № 387, заповіті від 05.03.2007 року, довідці виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка від 07.11.2023 року № 388, постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2023 року вбачається, що єдиним спадкоємцем з кола спадкоємців, визначеного законом, який реалізував свої права на спадкування після смерті ОСОБА_2 , є лише ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, позивач по справі. Разом з тим, хоча у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено з підстави відсутності правовстановлюючого документа, наявні документи підтверджують те, що майно дійсно належало покійній ОСОБА_2 , однак за життя вона не встигла отримати на нього правовстановлюючий документ, у зв`язку з відсутністю якого лише в судовому порядку є можливість оформити право власності на майно. 02.11.2023 року КП «ЧООБТІ» на замовлення позивача проведено технічну інвентаризацію житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 (а.с. 15-20). Згідно даних технічної інвентаризації встановлено, що житловий будинок збудовано у 1966 році. 04.12.2023 року за № 105/06-09 відділом будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна Маньківської селищної ради надано висновок про відповідність забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державних будівельних норм і правил (а.с. 21-22). Згідно даного висновку відділ будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна Маньківської селищної ради не заперечує щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Слід також зазначити, що відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р., № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Позивач не може скористатись даним Порядком та зареєструвати право власності, оскільки будинок рахується за покійною особою. Таким чином, склалась ситуація, що для оформлення прав власності на вказане майно в порядку спадкування необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину, попередньо зареєструвавши майно. Зареєструвати ж право власності немає можливості, тому що власник мертвий, зареєструвати майно за померлою особою теж немає правових підстав, у зв`язку з чим можливо лише в судовому порядку визнати право власності на спадкове майно. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Згідно даних технічної інвентаризації, житловий будинок був збудований у 1966 році. У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Таким чином, за наявних обставин у позивача як спадкоємця, немає можливості оформити право власності на майно в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 16 Цивільного Кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 Цивільного кодексу України визначає, що власність зобов`язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. За ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку, спадщина належить позивачу-спадкоємцю з часу відкриття спадщини в порядку спадкування, що зобов`язує утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте відсутня можливість здійснювати ці обов`язки у зв`язку з відсутністю документа, який засвідчує право власності.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 319, 322, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1261-1265, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованою та жителькою АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , згідно даних технічного паспорта.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко