справа № 760/5724/23 головуючий у суді І інстанції Оксюта Т.Г.
провадження № 22-ц/824/8200/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Мішиним Михайлом Вікторовичем, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у справі за заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 20 березня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Мішина Михайла Вікторовича, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва 20 березня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що представник заявниці звертався до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу за допомогою підсистеми «Електронний суд». Наголошує, що в ордері у рядку «назва органу, у якому надається правова допомога» чітко зазначено «Солом`янський районний суд м. Києва», що підтверджується відповідним скріншотом з електронного кабінету представника заявниці у підсистемі «Електронний суд». Апелянт звертає увагу колегії суддів на те, що долучені до заяви про видачу судового наказу документи на підтвердження повноважень представника заявниці ОСОБА_1 відповідають вимогам п.2 ч.3 ст. 163, ч. 1 ст.60, ст. 62 ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 20, ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги», затвердженому рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41 (із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14 лютого 2020 року №29, із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року №118).

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що заяву від імені заявника ОСОБА_1 подано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону).

Рада адвокатів України рішенням від 17 грудня 2012 року № 36 затвердила Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів.

Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції і водночас надано дозвіл адвокатам України в строк до 01.01.2022 використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36.

При цьому, підпунктом 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14 лютого 2020 року № 29 із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118), встановлено, що ордер повинен містити реквізити щодо назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Попередня редакція Положення про ордер на надання правової допомоги (Положення №36) аналогічно регулювала дане питання. Зокрема, відповідно до підпункту 15.4. пункту Положення ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону №5076-VI.

Типова форма ордера, наведена у додатку 1 до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 (із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14 лютого 2020 року № 29 із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118), як і типова форма ордера на надання правової допомоги, наведена у додатку 1 до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36, містять реквізит "назва органу, у якому надається правова допомога".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що національний законодавець чітко вказав на обов`язок адвоката вказувати в ордері судові органи, в яких він надає правову допомогу, зокрема в графі «Назва органу, у якому надається правова допомога».

Отже, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження повноважень представника заявника адвокат Мішин М.В. до матеріалів заяви про видачу судового наказу додав копію ордеру від 07.03.2023 року серії АН №1059605, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 07.03.2023 року. Вказані документи були направлені до суду через підсистему «Електронний суд».

Апеляційний суд дослідив роздруківку ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1059605 від 07 березня 2023 року, долученого до заяви про видачу судового наказу. Зі змісту вказаної паперової копії вбачається, що поле «назва органу, у якому надається правова допомога» є незаповненим (а.с.4).

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що у наданому ордері у рядку «назва органу, у якому надається правова допомога» жодного органу не зазначено.

Поряд з цим, апелянт посилається на скріншот ордеру зі свого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», який містить назву органу, в якому здійснюється представництво, а саме Соломянський районний суд м.Києва.

При цьому жодних доводів невідповідності паперової копії ордеру, яка була роздрукована судом першої інстанції і міститься в матеріалах справи, долученому представником заявниці ордеру в електронній формі апеляційна скарга не містить. Жодних клопотань щодо дослідження оригіналу електронного документа апелянтом також не подавалося.

Враховуючи встановлені у справі обставини, апеляційний суд не бере до уваги наданий апелянтом скріншот заповненого ордеру, який, за твердженням представника заявниці, був долучений ним до заяви, оскільки, ураховуючи наявність функції зміни назви документу в «pdf» форматі, апеляційний суд позбавлений можливості достовірно встановити, що саме цей документ першочергово і був долучений як додаток до заяви ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Мішиним Михайлом Вікторовичем, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва 20 березня 2023 року, - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва 20 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова