Справа № 357/6961/23
Провадження № 2-о/357/241/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за правилами окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи тим, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.12.1998 року Білоцерківським РВ Г`У МВС України в Київській області, вона є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дівоче прізвище « ОСОБА_2 »).

Для призначення пенсії за віком вона звернулась до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області з проханням прийняти документи, які необхідні для призначення пенсії, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 , дата заповнення якої 01.08.1986 року.

Під час вивчення спеціалістом Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області поданих нею документів з`ясувалось, що у трудовій книжці маються розбіжності з її паспортом у написанні по батькові та виправлення у трудовій книжці.

01.08.1986 року вона була прийнята на роботу в члени колгоспу «Шляхом Леніна» в м. Узин Білоцерківського району Київської області, про що було зроблено перший запис в трудовій книжці, де на титульному листі було записано не вірне по батькові « ОСОБА_3 » замість вірного по батькові « ОСОБА_4 », яке згодом було закреслено та написано вірно « ОСОБА_4 », про що в трудовій книжці мається відмітка про виправлення. Також було допущено ще ряд виправлень, а саме, в трудовій книжці виправлено дату заповнення трудової книжки з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на «1.08.1986 рік», а також дописано дату її народження.

На той час зміни були внесені посадовою особою колгоспу «Шляхом Леніна», але на теперішній час цього підприємства не існує, функціонуючих правонаступників немає.

У зв`язку з цим управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі видало їй Рішення про відмову у призначенні пенсії № 90 від 23.05.2023 року, оскільки не має можливості здійснити призначення її пенсійних виплатперерахунок її пенсійних виплат, тому їй було рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності документу про трудовий стаж.

Через дану відмову, вона змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Просила суд встановити факт належності їй - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 08.12.1998 року Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області - трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення якої 01.08.1986 року ( а. с. 1-3 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями ( а. с. 13) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 15 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання на 27 червня 2023 року ( а. с. 18 ).

В судове засідання заявник ОСОБА_5 не з`явилася, 26.06.2023 року за вх. № 28050 судом отримано заяву ОСОБА_1 , в якій вона просить провести розгляд справи у її відсутність. Подану заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримує та просить задовольнити.

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлена в установленому порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, однак відомості на адресу суду про їх належне сповіщення не повернулися.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю ( ч. 10 ст. 128 ЦПК України ).

Жодних заяв чи клопотань від заінтересованої особи на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 24.01.1986 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладали шлюб, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 24.01.1986 року відділом ЗАГС виконкому Білоцерківської райради народних депутатів Київської області (а.с. 9).

Із зазначеного Свідоцтва про шлюб вбачається, що після одруження прізвище чоловіка - ОСОБА_8 , дружини ОСОБА_8 .

З наявної в матеріалах справи копії паспорта серії НОМЕР_1 , останній виданий 08.12.1998 року Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с.5-6).

З трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що датою заповнення останньої зазначено 22.02.1989 року, що перекреслено та вище написано 1.08.1986 року, видана на ім`я ОСОБА_9 , по батькові перекреслено та нижче вказано, як ОСОБА_4 , а також дописано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а. с. 10).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.05.2023 року за № 90, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-Х11( а. с. 11-12 ).

Підставою такої відмови слугувало те, що доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі з 01.08.1986 року по 20.10.1995 року, оскільки не надані документи відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, а саме встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 08.12.1998 року Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області - трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення якої 1.08.1986 року.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до чинного законодавства України, встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі (трудовій книжці) не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, здійснюються у судовому порядку.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Відповідно до п.п. 2.11-2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджено наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р., за № 110, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що дійсно при заповненні трудової книжки на ім`я заявника, було допущено помилку в написанні її по батькові « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 », в зазначенні дати заповнення «22.02.1989 року» замість правильного «1.08.1986 року», та дописано після заповнення трудової книжки дату народження особи « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних , що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Заявник не несе відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначені пенсії.

Тому, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд достовірно встановив факт належності трудової книжки саме заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлення факту належності трудової книжки необхідно для призначення та отримання пенсії у встановленому законом порядку. Основним документом, що підтверджує трудовий стаж для призначення пенсії за віком являється трудова книжка. Без встановлення факту належності трудової книжки заявнику, вона позбавлена соціальної гарантії наданої державою, а саме на призначення та отримання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

З наведених вище обставин, враховуючи, що заявник позбавлена можливості в інший спосіб захистити своє право, тому необхідно дійти висновку про наявність підстав для захисту її прав у судовому порядку.

Отже, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що знайшло підтвердження того факту, що саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить трудова книжки серії НОМЕР_2 , яка видана у 1986 році, а датою її заповнення є 1.08.1986 року.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка дали підстави для висновку, що вимоги заявника знайшли своє підтвердження в тому, що при заповненні трудової книжки було допущено описку в зазначені по батькові заявниці « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 », в зазначені дати заповнення трудової книжкт « ІНФОРМАЦІЯ_2 » замість правильної «1.08.1986 року», дописано після заповнення трудової книжки дату народження « ІНФОРМАЦІЯ_4 », тому, з метою захисту її особистих прав, суд встановив факт належності трудової книжки, що в свою чергу надасть можливість заявнику реалізувати своє право на соціальну захищеність зі сторони держави Україна у вигляді призначення пенсії при виповненні відповідного віку.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 13, 89, ст. 211, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 273, 293, 294, 315, 316, 353-355 ЦПК України, п.п.1, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, суд,

У Х В А Л И В :

Заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 08.12.1998 року Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області - трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення якої 01.08.1986 року.

Судові витрати віднести за рахунок заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області ( адреса місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ).

Повне судове рішення складено 27 червня 2023 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов