Справа № 947/3604/23
Провадження № 2/522/3957/23
УХВАЛА

21 червня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі заяву представника відповідача у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу 10 601 551,2.

В позовній заяві Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» посилається на те, що під час перебування на посаді голови з фінансів апарату управління ДП «АМПУ» Вецкаганс Райвіс, на якого були покладені обов`язки голови державної установи, видав ряд наказів про звільнення працівників ДП «АМПУ», які в подальшому були скасовані судом, а працівники поновлені на роботі. За твердженням позивача, вказаними рішеннями з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було стягнуто на користь працівників, яких було незаконно звільнено, заробітну плату за час вимушеного прогулу. Внаслідок чого, на думку позивача, вказані стягнення є матеріальною шкодою, завданою позивачу, яка підлягає стягненню в порядку регресу з Вецкаганс Райвіса.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.03.2023 справа передана за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

11.04.2023 року матеріали справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси та за результатами автоматизованого розподілу передані судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіну Р.Д.

Ухвалою від 14.04.2023 року позов залишено без руху та встановлено позивачу п`яти денний строк з дня отримання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

24.04.2023 року та 26.04.2023 року до суду надійшли заяви представника позивача про усунення недоліків.

Ухвалою від 27.04.2023 року відкрито провадження, позовну заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу прийнято до розгляду в загальному порядку.

21.06.2023 року на електронну адресу Приморського районного суду м.Одеси представником Вецкаганс Райвіса, було надіслано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

В судовому засіданні представник відповідача просив закрити провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини.

За змістом статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

В свою чергу, предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 14.06.2023 року у справі №643/8813/21 (провадження № 61-3453св23).

За обставинами даної справи, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» звернулось до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовної заяви Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» зазначає, що під час перебування на посаді голови з фінансів апарату управління ДП «АМПУ» Вецкаганс Райвіс, на якого були покладені обов`язки голови державної установи, видав ряд наказів про звільнення працівників ДП «АМПУ». Зазначені накази були в подальшому були оскаржені звільненими працівниками до суду та скасовані, а працівники поновлені на роботі.

Вказаними рішеннями суду з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було стягнуто на користь працівників, яких було незаконно звільнено, заробітну плату за час вимушеного прогулу. За твердженням позивача, такого роду стягнення є матеріальною шкодою, завданою позивачу, яка підлягає стягненню в порядку регресу з Вецкаганс Райвіса.

З наведеного слідує, що державне підприємство звернулось із позовом про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями такої посадової особи, до посадової особи підприємства, повноваження якої припинені, до суду цивільної юрисдикції.

В частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 12 частини першої цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Частиною другою статті 89 ГК України встановлено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №638/15118/19 (провадження №14-329цс19).

Аналіз змісту та підстав поданого Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» позову, свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо завданих юридичній особі збитків діями її посадової особи, повноваження якої припинені.

Таким чином, правовідносини, які виникли між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» та Вецкаганс Райвісом щодо відшкодування збитків, стосуються дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень саме як посадової особи - голови підприємства.

Вказані правовідносини за своєю суттю є господарськими, хоч і виявлені після звільнення ОСОБА_1 з посади голови цього державного підприємства.

За таких обставин, в силу приписів пункту 12 частини першої статті 20 ГПК України, такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічні правові висновки щодо порядку застосування наведених вище норм виходила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №638/15118/16 (провадження №14-329цс19) за позовом юридичної особи до колишнього директора цього товариства про відшкодування збитків.

З огляду на вищенаведені обставини, зважаючи на те, що сторонами у даній справі за наведеними позовними вимогами є Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» та фізична особа Вецкаганс Райвіс (колишній голова підприємства), беручи до уваги наявність у законі норми, що прямо передбачає вирішення такого спору в частині визначених вимог господарським судом, - суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, провадження у справі № 947/3604/23 слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Роз`ясняючи позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, цивільний суд зазначає, що даний спір, який виник з відносин про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями посадової особи, має бути вирішений в порядку господарського судочинства з огляду на суб`єктний склад та характер правовідносин, а також пряму вказівку законодавця.

При цьому, необхідно зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м.Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Черняховського, 6, , повернути Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» судовий збір у розмірі 159 023,27 грн, згідно платіжної інструкції № 1138 від 25 квітня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу закрити.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м.Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Черняховського, 6, , повернути Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» судовий збір у розмірі 159 023,27 грн, згідно платіжної інструкції № 1138 від 25 квітня 2023 року.

Роз`яснити Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» право звернутися до Господарського суду Одеської оббласті з відповідним позовом.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 26.06.2023.

Суддя Р.Д. Абухін

21.06.2023