Ухвала

23 червня 2023 року

м. Київ

справа № 333/4820/20

провадження № 61-8468ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недооплати за виконану роботу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення недооплати за виконану роботу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працює машиністом тепловоза в Мелітопольському локомотивному депо. З 27 грудня 2019 року він є головою профкому первинної Вільної профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь. Вважав, що представник роботодавця намагається через його активну позицію з відстоювання прав робітників переслідувати його за профспілкову діяльність.

Позивач вказував, що отримавши нараховані кошти за травень місяць

2020 року він виявив, що йому було змінено умови оплати праці

та не сплачено заробітну плату за основним результатом роботи за травень місяць.

Зазначав, що у квітні 2020 року йому надали на узгодження графіки роботи на травень місяць, де він виявив грубі порушення трудового законодавства. Представник роботодавця, на його думку, умисно намагався затвердити графік, згідно з яким Депо не працює з 27-31 травня 2020 року. Проте Депо працювало безперервно, надурочні роботодавець

не оформлював відповідно до вимог законодавства.

З пояснень бухгалтерії нарахування були здійснені на підставі наказів, Положення про оплату праці, Галузевої угоди та Колективного договору, положення яких йому не відомі, та у порушення норм статті 247 КЗпП

не узгоджувались з профспілкою, членом якої він є.

Розрахунок позовних вимог в частині відшкодування не виплати частини заробітку здійснений відповідно до табуляграми з врахуванням нарахувань за травень 2020 року та умов роботи машиніста (двозміний по 12 годин (двозмінний-чотирьохбригадний безперервний графік - «залізничний»), без перерв на обід та без надурочних в травні 2020 року:

- травні 2020 року він відпрацював 168 годин, тариф 51,44 грн/год,

що дорівнює 8 641,92 грн (код 8 та 32), сплачено 8 178,96 грн, недоплата становила 496 грн;

- норма часу в травні 2020 року становить 159 год, тому графікова переробка дорівнює 9 год, що відповідно до статей 61, 107 КЗпП України додатково оплачується в подвійному розмірі в сумі 462,96 грн,

у табуляграмі вказано (код 54 та 74), що сплачено надурочні 8,5 год

у розмірі 437,24 грн, недоплата становила 25,72 грн;

- доплата (код 56 та 73) за вечірній та нічний час 20 % та 40 % відповідає засадам Галузевої угоди;

- доплату (код 120) за економію не оспорює;

- надбавку 40 % за вислугу років (код 86) роботодавцем сплачено виключно за норму часу, а не за весь відпрацьований час, недоплата становила 185,18 грн;

- надбавку за класність 15 % (код 91) нараховано на 167,50 год у розмірі

1 292,43 грн, а не на відпрацьовані 168 год, недоплата становила 25,72 грн;

- премія погодинникам 25 % (код 95) сплачено 1 388,88 грн, в той же час як з врахуванням відпрацьованих 168 год становила 3 086,40 грн, недоплата становила 1 697,52 грн;

- доплата машиністу в одну особу (код 130), він відпрацював 168 год, з них 12 год по 50 % та 156 по 60 %, що складала 308,64 грн та 4 814,78 грн, недоплата становила 370,36 грн.

ОСОБА_1 зазначав, що загалом йому не нараховано та не сплачено відповідно до вимог законодавства 2 767,46 грн. На підставі зазначеного просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь недооплату

за виконану роботу за травень 2020 року з урахуванням обов`язкових платежів в розмірі 2 767,46 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості позовних вимог.

05 червня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права

та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено,

що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є стягнення недооплати за виконану роботу. Вказана позовна вимога є майновою, оскільки позивач визначив

її у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 2 767,46 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684грн х 100 = 268 400 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись

з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять

до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Разом з тим, касаційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення

у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права,

яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником

не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що касаційна скарга підлягає перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те,

що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційні скарги не містять і суд касаційної інстанції

їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Наведене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно

тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недооплати за виконану роботу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська