Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2023 Справа №607/6407/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

учасників справи

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області здійснювався розгляд кримінальної справи №607/23953/21 по кримінальному провадженні № 000009 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачувався в тому, що 20.07.2020 близько 11.00 год. перебуваючи по вул. Лепкого в с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту зі мною наніс мені удар кулаком правої руки в ліве вухо, внаслідок чого спричинив мені легкі тілесні ушкодження у вигляді двох тріщин по передній поверхні лівої вушної раковини.

Тобто, кримінальне провадження стосувалось обвинувачення у скоєнні умисного злочину ОСОБА_4 , на підставі його злочинного умислу спрямованого на спричинення мені саме тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні при розгляді кримінальної справи захисник Вознюка В.С. подав клопотання про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінального покарання за закінченням строків давності притягнення до кримінального покарання.

Суд вказане клопотання задовольнив та звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вказаним обвинуваченням та кримінальне провадження закрив.

Проте, закриття кримінального провадження відбулось за нереабілітуючих обставин, тобто виключно за закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності за приписами ст. ст. 284, 286 КПК України.

В межах кримінальної справи яка розглядалась судом цивільний позов не розглядався.

У зв`язку з наведеним, позивач має право на подання цивільного позову про стягнення з ОСОБА_4 нанесених йому збитків як матеріальних так і моральних.

Моральні збитки завдані ОСОБА_4 внаслідок його умисних злочинних дій, позивач оцінює в розмірі 20 000,00 грн.

Такі душевні страждання відповідно до ст. 23 ЦК України також підлягають відшкодуванню з винних осіб, а, враховуючи їх тривалість та вперте невизнання своєї винуватості і порушення його прав, і подальше невиконання вимог законодавства по відновленню його прав, він вважає, що розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди повинен становити 20 000 грн.

На підставі таких неправомірних дій слідства у позивача виникли проблеми зі здоров`ям. Він практично втратив сон. І для того, щоб заснути він змушений користуватися медикаментами і постійно вживаю снодійні. Це призводить до постійних нервових стресів і наносить йому надзвичайних психічних і моральних страждань. На основі цих стресів, які виникли саме завдяки протиправній бездіяльності слідства, у нього виникла потреба постійно вживати ліки для зниження тиску. Все вказане наносить позивачу великих душевних страждань і це має бути компенсовано шляхом виплати йому моральних збитків.

Також, після нанесеного позивачу удару ОСОБА_4 , він змушений був лікуватись і звертатись в різні медичні заклади задля встановлення діагнозу та проведення лікування. Внаслідок чого він в загальному витратив на таке 5000,00 грн. Що також є збитками, які він поніс внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_4 .

Позивач працює директором ПП ЮТА, яке сплачує податки, на підприємстві працюють люди, які мають отримувати заробітну плату. Злочинні дії ОСОБА_4 призвели до того, що тривалий час позивач мав займатись здоров`ям та відвідинами лікарів внаслідок чого не міг приділити достатньо уваги роботі підприємства, яке щомісяця сплачує кошти до бюджету. Відповідно підприємство понесло збитки. ОСОБА_4 є безробітним, не має найманих осіб та, як виявилось займається не зареєстрованою господарською діяльністю.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в свою користь матеріальні збитки, завдані внаслідок протиправних дій в розмірі 5 000,00 грн та моральні збитки в розмірі 20 000,00 грн, а також, вирішити питання судових витрат.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказав, що позивач звертається з вимогами про відшкодування 5 000 грн матеріальних збитків та 20 000 грн моральних збитків, які, як він вважає, завдані йому внаслідок зловмисних злочинних дій ОСОБА_4 . Ці дії були предметом розгляду в Тернопільському міськрайонному суді у порядку кримінального провадження № 000009, справа № 607/23953/21, яке було закрите у зв`язку із закінченням строків давності. А тому, ОСОБА_4 був звільнений від кримінальної відповідальності у порядку ст.ст. 284, 286 КПК України.

Під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не було встановлено факту вчинення ним цього проступку і не доведено його вини.

Позивач, не зважаючи на це, подав позов у порядку цивільного судочинства про відшкодування йому матеріальних та моральних збитків, які, як він вважає, завдані йому цим кримінальним проступком. Хоча в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , затвердженому прокурором Збаразького відділу Теребовлянської окружної прокуратури Юлією Чабанюк 22.12.2021 зазначено: «Кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_1 матеріальну шкоду не завдано. Цивільний позов потерпілим не заявлено». Не заявлявся ОСОБА_1 цивільний позов про відшкодування шкоди у порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України, що додатково підтверджує відсутність матеріальних чи моральних збитків, завданих ОСОБА_4 ОСОБА_1 .

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що йому завдано 5 000,00 грн матеріальних збитків, які він поніс унаслідок того, що вимушений був лікуватись і звертатись у різні медичні заклади після нанесеного ОСОБА_4 удару. Крім того вважає, що злочинні дії ОСОБА_4 стали наслідком збитковості підприємства ПП «ЮТА», яке очолює ОСОБА_1 .

Матеріалами кримінального провадження не встановлено факту неправомірної поведінки ОСОБА_4 і судом вона не доведена, а інших доказів ним не надано.

ОСОБА_1 не надав жодних документів до позовної заяви, які б підтвердили його витрати, на які вказав у позовній заяві. Крім того, не довів/не підтвердив зв`язок між власного тимчасовою втратою працездатності та зменшенням доходів його підприємства.

Зважаючи на викладене вище, вважає, що ОСОБА_4 не вчинено цивільного правопорушення, наслідком якого було б завдання шкоди ОСОБА_1 . Тому підстав для її відшкодуванням за правилами ст. 1166 ЦК України немає.

ОСОБА_5 у позовній заяві лише загальними фразами зазначає про якісь проблеми зі здоров`ям. Жодних аргументів, які б свідчили про прямий зв`язок між станом його здоров`я та неправомірною поведінкою ОСОБА_4 не наведено. Факти звернення до медичних закладів саме з приводу означених ним у позовній заяві проблем зі здоров`я не підтверджені, як і те, що ним придбавалися лікарські засоби, які вживаються для лікування захворювань або зміни стану функцій організму.

У позовній заяві ОСОБА_1 відсутні факти, з урахуванням яких можливо визначити розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки жоден із наведених у абз. 2 ч. З ст. 23 ЦК України чинників, які враховуються судом при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди не підтверджений та не доведений.

Відтак, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що у відзиві відповідач визнає факт відкриття кримінального провадження стосовно його неправомірних дій та перебування даного кримінального провадження (кримінальної справи) на розгляді в Тернопільському міськрайонному суді. Також визнає факт закриття вказаної кримінальної справи, у зв`язку з закінченням строків, тобто, з нереабілітуючих підстав.

До позову про стягнення збитків додано матеріали кримінального провадження, якими доводиться вчинення відповідачем неправомірних дій та цими матеріалами повністю надано докази його вини, про що є висновок як слідчого так і прокурора.

Закриття кримінального провадження за строками не позбавляє його права на звернення до суду з питанням цивільної відповідальності до винної особи, а більш того, саме надає йому таке право.

Неправильною є позиція відповідача про відсутність в обвинувальному акті даних про нанесені йому ОСОБА_4 матеріальних збитків. Це зовсім не означає, що такі збитки йому не заподіяно, і не означає, що вони могли б бути стягнуті в ході розгляду судом кримінальної справи. Оскільки, судом кримінальне провадження закрито, то він не міг подати в межах кримінальної справи позов про стягнення з обвинуваченого в його користь матеріальних і моральних збитків. У зв`язку з чим, змушений звернутись з окремим цивільним позовом.

Критично оцінює доводи відповідача про відсутність встановленого факту вчинення ОСОБА_4 проступку і не доведеність його вини. Такий висновок є неправильним. Оскільки факт вчинення ОСОБА_4 зафіксований і розслідуваний правоохоронними органами, слідчий і прокурор дійшли однозначного висновку про протиправність дій ОСОБА_4 , а тому і було йому оголошено і підозру і обвинувальний акт. Якби ОСОБА_4 вважав себе повністю невинним і мав цьому докази, то мабуть самим логічним і правильним було б з його сторони заперечувати щодо закриття судом справи за строками і наполягати на виправдовувальному вироку. Проте, цього він не здійснив, отож це саме і свідчить про його винність як зазначено у відзиві психічне ставлення до події.

Зауважив, що кримінальне провадження стосувалось обвинувачення у скоєнні саме умисного злочину ОСОБА_4 ,, на підставі його злочинного умислу спрямованого на спричинення позивачу саме тілесних ушкоджень.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив на позов та просив з мотивів та підстав викладених у ньому, відмовити у задоволенні позову.

Правом на подання заперечення відповідач не скористався.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що 20 липня 2020 року близько 11 год. 00 хв. у ОСОБА_4 , коли він перебував по вул.. Лепкого, в с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_1 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень, реалізовуючи який він тоді ж і там же, умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в у ліве вухо, унаслідок чого спричинив вказаному потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді 2 тріщин по передній поверхні лівої вушної раковини.

ОСОБА_1 , було визнано потерпілим у кримінальному провадженні за №0000009, внесене в ЄРДР 20 липня 2020 року. Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не пред`являвся.

ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто, умисне легке тілесне ушкодження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року, справа №607/2396553/21, звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а кримінальне провадження за №0000009, внесене в ЄРДР 20 липня 2020 року за даним фактом закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказана ухвала суду набрала законної сили.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 суду повідомили про обставини події 20 липня 2020 року та підтвердили факт протиправних дій ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 , внаслідок яких останній отримав легкі тілесні ушкодження. Вказали, що до отримання тілесних ушкоджень у позивач не було підвищеного тиску, він став нервовий, розгублений, в нього появилося безсоння, відсутність бажання розвивати бізнес. На теперішній час перебуває у пригніченому стані, оскільки має проблеми зі здоров`ям, вимушений постійно звертатися до сімейного лікаря за консультаціями та приймати ліки.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, за заподіяну шкоду.

Суд частково погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою та вини в заподіянні шкоди (постанова Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-305цс15).

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» звернув увагу судів на те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Встановлено, що 20 липня 2020 року внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , отримав легкі тілесні ушкодження, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 КК України, а на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року, справа №607/2396553/21, його звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 125 КК України на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження закрито.

Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 5 000,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, позивач посилався на завдання йому тілесних ушкоджень, в результаті яких він змушений був придбавати лікарські засоби та проходити лікування.

На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивач не подав копії чеків про придбання ліків або проходження лікування.

Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, оскільки неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій відповідача.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд визначаючи розмір моральної шкоди, виходить із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, пережитому нервовому стресі, поведінку відповідача, тривалість завданої позивачу моральної шкоди, позбавлення позивача сталого життя, а також виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, які полягають у тому, що винна особа повинна очікувати настання для неї несприятливих наслідків, які, зокрема, виражаються у відшкодуванні у достатньо значному розмірі моральної шкоди.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 000,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 25 000,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 7000,00 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 28 % (7000,00 *100/25000,00).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 1 073,60 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема 1 073,60 * 28/100= 300,61 грн.

За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 300,61 грн сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , компенсацію за моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок), судовий збір в розмірі 300,61 грн (триста гривень 61 копійок).

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 23 червня 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко