Справа № 367/5203/21
Провадження №2/367/1775/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В позовній заяві позивач зазначає, що 04.06.2020 року між ОСОБА_2 та ним було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок Іриною Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за № 864. Відповідачка отримала від нього грошові кошти у сумі 757 996 гривень 00 коп., що еквівалентно (по курсу НБУ) на день укладання договору 28 400 доларів США 00 центів. Згідно умов договору грошові кошти відповідачка зобов`язувалася повернути не пізніше 04 липня 2020 року. Станом на 08.07.2021 р. відповідачка не повернула суму позики в повному обсязі. Станом на 08.07.2021 р. відповідачка прострочила термін повернення грошових коштів понад один рік. Жодних дій, спрямованих на повернення боргу відповідачем не здійснено, від повернення грошових коштів ухиляється. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму коштів у розмірі 1052377,64грн., з яких 757 996,00грн. основна сума заборгованості за договором позики від 04.06.2020 року, інфляційні збитки в розмірі 70 038,64грн та 3% річних у розмірі 22 958,44грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 201 384грн. та судові витрати по справі.

В судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву в якій просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених в ньому та розглядати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, суду пояснила, що позичала у позивача кошти спочатку 10 000 доларів США, потім ще 1000 Євро під 10 відсотків на місяць без розписки. Борг погашала по домовленості. Пізніше ще виникла потреба у позиці коштів. Був укладений договір позики з позивачем. Договір позики вона підписувала у нотаріуса. Договір позики не оспорювала, до правоохоронних органів не зверталася. Вона пропонувала позивачу повертати борг частинами, на що останній не погодився. На сьогоднішній день борг ОСОБА_1 згідно укладеного договору вона не повернула. Не визнає додатково нараховані 8000 доларів США та відсотки, що прописані в договорі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О., зареєстровано в реєстрі за № 864.

Відповідно до п.1 договору позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 04.07.2020 року (четвертого липня дві тисячі двадцятого року), а позичальник прийняв від нього у власність строком до 04.07.2020 року (четвертого липня дві тисячі двадцятого року), грошові кошти в розмірі 757996 (сімсот п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень копійок, що еквівалентно (по курсу НБУ) на день укладення цього договору 28400 (двадцять вісімдесят тисяч чотириста) доларів США 00 центів. Таку ж саме, суму грошових коштів, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 04.07.2020 року (четвертого липня дві тисячі двадцятого року). Грошові кошти повертаються без процентів. Позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язаний прийняти грошові кошти і до сплину вказаного строку.

Згідно п. 6 договору за домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Згідно п. 10 договору за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та неустойку у розмірі 0,072 % за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно розрахунку заборгованості за договорами позики загальна сума заборгованості становить 1052377,64 грн., із них: заборгованість за позикою 757996,00грн., інфляційних збитків в розмірі 70 038,83грн., 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 22958,44грн.,та неустойки (пені) в сумі 201 384,37грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Аналізуючи укладений між сторонами договір позики від 04.06.2020 року, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені договору відповідач погодилася з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення вказаного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд, оцінюючи подані позивачем докази та вищевикладені обставини, ураховуючи доведеність існування між сторонами грошового зобов`язання, яке дотепер не виконано відповідачем,вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі що підлягають задоволенню частково.

Із відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості в розмірі 757996,00грн.

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача 3 % річних від суми боргу за період з 05.07.2020 року по 08.07.2021 в сумі 22 958,44 та інфляційних збитків в розмірі 70 038,83грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 05.07.2020 року по 08.07.2021 в сумі 22 958,44грн., інфляційних збитків за вказаний період в розмірі 70 038,83грн. інших розрахунків суду не надано.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не може самостійно здійснити розрахунок або перевірити розрахунок позивача до дня ухвалення рішення, оскільки такого не надано. Тому до стягнення з відповідача підлягають 3 % річних саме за наданим позивачем розрахунком за період з 05.07.2020 року (наступний день після закінчення терміну повернення позики по 08.07.2021 року (день подачі позовної заяви) - ( 369 днів), який становить 22 958,44грн.

Також з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за період з 05.07.2020 року (наступний день після закінчення терміну повернення позики по 08.07.2021 року (день подачі позовної заяви) - ( з урахуванням індексів інфляції), який становить 70 038,83грн.

Крім того, за умовами договору позики розмір пені складає 0,072% від загальної суми позики за кожний день існування простроченої заборгованості, за період з 05.07.2020 року (наступний день після закінчення терміну повернення позики по 08.07.2021 року (день подачі позовної заяви) 757996,00 (сума боргу) *0,072% ( ставка пені) * 369 (кількість днів прострочення) /100 = 201 384,37грн. Таким чином з відповідача підлягають стягненню пеня (неустойка) у розмірі 201 384,37грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги ОСОБА_1 до суду надано договір про надання адвокатом правової допомоги № 8/05-21 від 13 травня 2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Приходько та партнери» в особі Приходька Андрія Анатолійовича, в якому зазначено, що клієнту надаються послуги шляхом: усного та письмового консультування з правових питань, складання та підписання необхідних процесуальних документів: заяв, скарг, клопотань, претензій, позовних заяв, зустрічного позову, заперечень, на позов; особистої участі та представництва клієнта в судових інстанціях. Згідно п. 3.3. договору клієнт зобов`язаний здійснювати оплату послуг, наданих йому за даним договором Адвокатським бюро, в порядку та на умовах, визначеному додатковим угодами до договору.

Також в матеріалах справи міститься ордер серії ВК № 1025079 від 08 липня 2021 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН № 1236.

Однак, жодних додаткових угод, які б містили умови та опис наданих послуг правової допомоги адвокатом Петрушину В.Р. суду не надано. Так як і не надано в порушення вимог ст. 163 ЦПК України до позовної заяви документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Оскільки, Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За вказаних обставин, оскільки позивачем не надано доказів, які документально підтверджують витрати на правову допомогу у даній справі на суму 28 717,50грн., тому у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат слід відмовити у зв`язку із безпідставністю.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанції сплачено судовий збір у розмірі 10523,78грн. за подання позовної заяви.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 16, 524, 526, 527, 530, 533, 610, 612, 625, 628, 638, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. 4, 10, 12,13, 76, 79, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму коштів у розмірі 1 052 377,64грн., з яких: 757 996,00грн. - основна сума заборгованості за договором позики від 04.06.2020 р., інфляційні збитки в розмірі 70 038,64грн., 3% річних у розмірі 22 958,44грн., пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 201 384,37грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачений судовий збір в розмірі 10 523,78 грн. за подання позовної заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза