Справа № 757/8019/22-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., при секретарі Дзвінник Х.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 6500 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.04.2021 орієнтовно о 13:00 год. ОСОБА_1 сів у припаркований його родичем транспортний засіб марки «NISSAN LEAF», д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Львові по вул. Гнатюка, 2. При цьому він не здійснював керування зазначеним транспортним засобом, тобто не виконував функції водія, а був в ролі пасажира. В подальшому до припаркованого транспортного засобу, в якому знаходився позивач підійшли працівники патрульної поліції, які вказали, що позивач начебто порушив вимоги ПДР, а саме здійснював керування транспортним засобом не будучи пристебнутим ременем безпеки, а також тримав в руках мобільний телефон. Надалі, не зважаючи на грубі порушення вимог КУпАП з боку працівників поліції, на відсутність у них жодних доказів порушення позивачем ПДР та взагалі факту керування ним автомобілем, нехтуючи поясненнями наданими позивачем та його клопотаннями, інспектори безпідставно почали складати адміністративні матеріали. Таким чином, відносно позивача було безпідставно складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 4005028, в якій зазначено, що 01.04.2021 р. о 15:17 год. у м. Львові по вул. Гнатюка, 2 водій керував т/з обладнаними засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки. А також користувався засобами зв`язку під час руху на т/з тримаючи їх у руках, чим порушив п.п. 2.9(д), 2.3(в) ПДР - порушення правил користування ременями безпеки, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн. Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач вимушений був оскаржувати таку в суді та подав позов до капрала поліції УПП у Львівській області Лебедь М.В., Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови. За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 462/2388/21 Восьмий апеляційний адміністративний суд виніс постанову від 09 вересня 2021 року, якою скасував постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН № 4005028 від 04 квітня 2021 року і закрив справу про адміністративне правопорушення. Вищезазначене свідчить про безпідставність з боку працівників поліції складення адміністративних матеріалів та притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Моральна шкода, яка завдана позивачу, полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з безпідставним звинуваченням інспектора, що позивач керував автомобілем та порушив вимоги ПДР; безпідставним розглядом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача; безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вищевказані дії інспектора поліції призвели до значних душевних переживань позивача, поганого самопочуття, порушення звичайного ритму життя через необхідність вжиття дій, щодо оскарження рішення інспекторів поліції, для чого знадобилось майже пів року часу. Таким чином, позивачу з боку інспектора УПП у Львівській області ДПП було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 6500 грн, що складає одну мінімальну заробітну плату на 2022 рік. Враховуючи наведене, просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.04.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

20.04.2023 представником відповідачів Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Шкробаком О.М. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди. Натомість, позивачем не надано жодних достатніх та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівником поліції моральної шкоди. По суті мотиви позову зводяться до загальних фраз та не підкріплюються жодними доказами. Відсутність таких доказів свідчить про спекулятивний, а не компенсаційний характер цього позову і звертаючись до суду з даним позовом позивач переслідує мету безпідставного збагачення, а не відшкодування завданих збитків. Стосовно неправомірного звинувачення позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, то це лише гучні висловлювання сторони позивача і його представника, які є лише припущенням та не мають ніякого підґрунтя для існування, так як дії працівників поліції неправомірними або протиправними судом не визнавалися. Крім цього, звертає увагу суду на те, що за положеннями Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції, затверджене наказом Національної поліції України в редакції від 31 жовтня 2016 року за № 1114, патрульна поліція не здійснює оперативно-розшукову діяльність та не є органом досудового розслідування, а тому не є суб`єктом за рішенням якого передбачено відшкодування моральної шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З врахуванням наведеного просять в задоволенні позову відмовити.

24.04.2023 представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, в якій представник позивача додатково уточнив позовні вимоги та просив стягнути моральну шкоду в розмірі 6500 грн. не з Державної казначейської служби України, а з врахуванням висновків ВС України, зокрема викладених у Постанові Верховного Суду України від 09.06.2021 у справі №726/837/20, з Державного бюджету України. Просить позов задоволити.

Відповідач Державна казначейська служба України у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подали.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4005028 від 01.04.2021, складеною капралом поліції УПП у Львівській області Лебедь М.В., на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. /а.с. 8/.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2021 у справі №462/2388/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН №4005028 від 04 квітня 2021 року скасовано і справу про адміністративне правопорушення закрито /а.с. 9-13/.

Таким чином, підставами для звернення до суду з позовом позивач зазначає незаконне винесення щодо нього постанови про накладення адміністративного стягнення та скасування такої Восьмим апеляційним адміністративним судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон України № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) та від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22).

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 встановлено, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з вимогамич. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з вказаного вбачається, що у зв`язку із скасуванням постанови та закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку з незаконністю дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В ситуації, що склалась, суд враховує тривалість переживань позивача, а саме від дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності до дня ухвалення судового рішення про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого попереднього стану, так як було порушено звичайний ритм життя останнього, характер та обсяг страждань, та керуючись вимогами розумності та справедливості вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 2000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 227/4691/21 (провадження № 61-3733св23) кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 13, 76-79, 81, 141, 258-259, 263-265, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и л а:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн (дві тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3.

Відповідач: Державна казначейська служба України, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя: Постигач О.Б.

Оригінал рішення