КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/6303/20 Головуючий у суді І інстанції: Карабаза Н.Ф.
провадження №22-ц/824/7348/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обгрунтовуючи його тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 11.03.2008 року уклали кредитний договір № КЗМ0АК24250096. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 56 890,00 грн на термін до 08.03.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 21.12.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 10.04.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки, договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованість становить 39426,57 грн. Відповідач має заборгованість станом на 09 липня 2020 року у розмірі - 76643,96 грн, яка складається з наступного: 66133,10 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 10 510,86 грн - 3 % річних від простроченої суми, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник АТ КБ "ПриватБанк" - Бережна Наталія Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № К3М0АК24250096. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Вказувала, що 10.04.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави.

Вважає, що з урахування рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак на думку представника апелянта, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині строку позовної давності, вказувала на те, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

11 квітня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Марченко Максима Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник відповідача вказував, що АТ КБ "ПриватБанк" звертаючись із позовною заявою про стягнення заборгованості від 31.07.2020 року пропустив п`ятирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також у відзиві на апеляційну скаргу посилався на правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.11.2022 року у справі № 285/3536/20, в якій наголошено, що приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки пропуском позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 11.03.2008 року уклали кредитний договір № К3М0АК24250096.

Згідно договору АТ КБ "ПриватБанк" зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 56890 грн на термін до 08.03.2013 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № КЗМ0АК24250096. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав.

21.12.2011 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача.

10.04.2012 року заочним рішенням Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська позов АТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором К3М0АК24250096 від 11.03.2008 року у розмірі 164299 грн 94 коп. звернуто стягнення на предмет застави на автомобіля: Daewoo модель: Lanos TF69Y, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 10 000 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 1643 грн судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ "ПриватБанк" звертаючись з позовом до Ірпінського міського суду Київської області вважало, що оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року, тобто за період з 11.03.2008 року по 20.12.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 21.12.2011 року, з 22.12.2011 року по 09.07.2020 року відповідач має станом на 09 липня 2020 року заборгованість у розмірі - 76 643,96 грн, яка складається з: 66 133,10 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 10 510,86 грн - 3% річних від простроченої суми.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що боржником добровільно було передано автомобіль, що перебував у заставі для його реалізації для погашення боргу, внаслідок чого, у відповідача-боржника залишилась заборгованість у розмірі 39426,57 грн, яка на час розгляду справи не погашена. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з відповідача продовжується.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення ч.1 ст.509, ч.1 ст.267, ст.625 ЦК України свідчить, що 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція ст.625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України діє підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 ркоу у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, на протязі саме цього строку особа, чиї права порушені, має право звернутись до суду.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач звертаючись з позовною заявою про стягнення заборгованості пропустив п`ятирічний строк позовної давності, відповідно до п. 14.11 кредитно-заставного договору № КЗМ0АК24250096 від 11.03.2008 року, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області у вересні 2020 року у якому визначив період стягнення заборгованості з 22 грудня 2011 року по 09 липня 2020 року.

Відповідно до частини 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом першим Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" установлений карантин на всій території України з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020.

У подальшому зазначений строк продовжувався Постановами Кабінету Міністрів, також на час розгляду справи до 30 червня 2023 року.

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 03.03.2017 року по 09.07.2020 року.

Законодавець визначає обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв'язку з чим таке зобов'язання є триваючим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання, сум передбачених статтею 625 ЦК України.

З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних за період з 03 березня 2017 року по 09 липня 2020 року .

Суд апеляційної інстанції наводить наступний розрахунок інфляційних втрат.

Індекс інфляції за весь період = (101,8:100) х (100,9:100) х (101,3:100) х (101,6:100) х (100,2:100) х (99,9:100) х (102:100) х (101,2:100) х (100,9:100) х (101,0:100) х (101,5:100) х (100,9:100) х (101,1:100) х (100,8:100) х (100,0:100) х (100,0:100) х (99,3:100) х (100,0:100) х (101,9:100) х (107,7:100) х (101,4:100) х (100,8:100) х (101,0:100) х (100,5:100) х (100,9:100) х (101,0:100) х (100,7:100) х (99,5:100) х (99,4:100) х (99,7:100) х (100,7:100) х (100,7:100) х (100,1:100) х (99,8:100) х (100,2:100) х (99,7:100) х (100,8:100) х (100,8:100) х (100,3:100) х (100,2:100) х (99,4:100) = 1,289368.

Сума інфляції розраховується за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) - сума боргу (39426,57 х 1,289368) - 39426,57 = 11 408,79 грн.

Таким чином інфляційні втрати за вказаний період складають 11 408,79 грн.

Також, боржник зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, які розраховуються за формулою: 39426,57 (сума заборгованості) х 3% х 1225 (кількість днів прострочення): 365 = 3969,66 грн.

За таких обставин, з ОСОБА_1 за період з 03.03.2017 року по 09.07.2020 року підлягає стягненню наступна заборгованість:

- 11 408,79 гривень - сума інфляційних втрат;

- 3969,66 гривень - 3% річних.

Відтак, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» частково знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільної справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань перед позивачем АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього, у зв`язку з цим у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка складається з прострочена сума заборгованості інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, у зв`язку з пропуском позовної давності.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст.625, 1054 ЦК України, а також врахувати Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір розмірі 2102 гривень (за подання позовної заяви) та 3153 гривень (за подання апеляційної скарги на рішення суду), що у сукупному розмірі складає 5255 гривень.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 76 643,96 гривень.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 15378,45 гривень.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1054,40 гривні (15378,45* 5255/ 76643,96).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за період з 03.03.2017 року по 09.07.2020 року 11408,79 гривень - інфляційних втрат, 3969,66 гривень - 3% річних.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1054,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", ; юридична адреса:01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 : дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «27» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник