П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Київ

Справа № 761/23508/22

Провадження: № 22-ц/824/8024/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Реутова Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В. О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфаура» про визнання трудових відносин припиненими,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 лютого 2021року вона була призначена на посаду директора ТОВ «Інфаура». Відмічала, що єдиним учасником та бенефіціаром ТОВ «Інфаура» є ОСОБА_2 , громадянин Російської федерації. При цьому, вона не хоче мати нічого спільного з державою агресором та її мешканцями. Окрім того, відповідач не веде жодної діяльності, а тому позивачка бажає змінити місце роботи.

17 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила на адресу ТОВ «Інфаура» заяву про звільнення з роботи за власним бажанням та повідомлення про скликання позачергових Загальних зборів учасників відповідача. Проте її заява про звільнення та повідомлення не були отримані відповідачем.

За викладених обставин, ОСОБА_1 просила суд припинити трудові відносини з відповідачем, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Реутов О.Є. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що єдиною причиною недотримання процедури скликання загальних зборів ТОВ «Інфаура», є фактична відсутність поштового зв`язку із Російською федерацією, що унеможливлює повідомлення єдиного учасника товариства, який є її громадянином, про загальні збори, на яких повинно було б розглядатись питання про звільнення позивачки. Вважав, що ОСОБА_1 зробила все від неї залежне для свого звільнення. Окрім того, зауважував, що суд першої інстанції помилково здійснив посилання на необхідність звернення позивачки із вимогою про виключення відомостей про неї з реєстру юридичних осіб, оскільки вказане може бути здійснено на підставі відповідного рішення суду, при цьому суд не вправі втручатись в діяльність органу - суб`єкта державної реєстрації.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 квітня2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Реутов О.Є. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 07 вересня 2022р. (а.с. 22) позивачкою було складено заяву на ім`я відповідача про звільнення її з роботи за власним бажанням, а також повідомлення про проведення позачергових Загальних зборів учасників відповідача (а.с. 23).

Згідно опису вкладення цінного листа, зазначена вище заява про звільнення та повідомлення про проведення позачергових Загальних зборів учасників відповідача надсилалися нею за адресою місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Відповідно до накладної відділення поштового зв`язку № 985, адреса місцезнаходження одержувача (відповідача) зазначена інша: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були дотримані положення п. 7.12-7.14. 7.16 Статуту ТОВ «Інфаура» щодо порядку скликання та проведення цих зборів учасників, не було визначено конкретний час, дату та місце проведення цих зборів та не були оповіщені і учасники товариства. Окрім того, зазначено про те, що ОСОБА_1 не просила вжити всіх заходів, необхідних для звільнення її з роботи з посади директора, зокрема, виключення відповідних відомостей про неї як директора товариства з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Стаття 23 Декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право на працю, вільний вибір роботи, справедливі і сприятливі умови праці та захист від безробіття.

У Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права зазначається, що право на працю - це право кожної людини на отримання можливостей заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Міжнародно-правові акти про працю підкреслюють неприпустимість примусової праці.

Європейська конвенція про права людини 1959 року, Конвенція№ 29 про примусову або обов`язкову працю 1930 року визначають примусову працю як будь-яку роботу або службу, що вимагається від будь-якої особи під загрозою покарання, якщо тільки ця особа не запропонувала добровільні послуги.

Стаття 4 Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод встановлює заборону рабства та примусової праці.

Україна, що ратифікувала названу конвенцію, закріпила у ст. 43 Конституції заборону використання примусової праці відповідно до міжнародно-правових стандартів.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Частиною 1 ст. 9 ЦК України встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 cт. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону.

За змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 58, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства», ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариств провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення і створення виконавчого органу.

Відповідні положення щодо виключної компетенції загальних зборів в обранні одноосібного виконавчого органу товариства містить статут ТОВ «Інфаура», а саме пункт 7.27.7.

Згідно з п. 7.34 статуту ТОВ «Інфаура», якщо учасником товариства є одна особа, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товарниства одноособово та оформлються письмовим рішенням такого учасника.

Отже, особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників, а у випадку звільнення директора ТОВ «Інфаура» за рішенням єдиного учасника товариства - ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_3 не надала доказів про направлення повідомлення ОСОБА_2 про скликання загальних зборів з метою вирішення питання про її звільнення.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 виконала свій обов`язок щодо повідомлення про загальні збори не заслуговують на увагу та були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідні повідомлення направлені на адресу товариства, а не на адресу його учасника.

Вказаний висновок співпадає із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року в справі № 462/5997/17, обставини в якій є подібними обставинам справи, яка перебуває на розгляді апеляційного суду.

Окрім того, суд першої інстанції вірно відмітив наявніть неточностей в накладній відділення поштового зв`язку № 985, де зазначена адреса місцезнаходження одержувача відправлення (відповідача): АДРЕСА_1 , яка не збігається із адресою ТОВ «Інфаура»: м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22.

Доводи апеляційної скарги про відсутність поштового звязку із Російською федерецією, де проживає ОСОБА_2 , не спростовують того факту, що ОСОБА_3 не виконала свій обов`язок щодо скликання загальних зборів, при цьому, позивачкою не надано доказів про те, що вона намагалась здійснити повідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів будь-яким іншим способом.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 не здійснила всі необхідні дії задля свого звільнення з посади директора ТОВ «Інфаура», звернення з визначеними позовними вимогами є передчасним.

Вказаним обставинам суд першої існатцнії надав обгрунтовану оцінку та дійшов вірного висновку про відмову в позові, при цьому, суд помилково послався на те, що ОСОБА_1 не просила вжити всіх заходів, необхідних для звільнення її з посади директора, зокрема, виключення відповідних відомостей про неї як директора товариства з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що розцінено як обрання неналежного способу захисту порушеного права, оскільки розгляд визначених вимог виходить за межі повноважень суду у рамках розгляду трудового спору та не направлено на захист трудових прав позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про зміну оскаржуваного судового рішення шляхом виключення із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновку суду про те, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що було виражено в посиланні суду на те, що нею не було заявлено вимог про виключення відповідних відомостей про неї як директора товариства з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Реутова Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року змінити, виключивши із мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 червня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова