Номер провадження: 22-ц/813/7551/23
Справа № 509/4052/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна.

Позовна заява мотивована тим, що у період спільного проживання без реєстрації шлюбу сторони набули нерухоме та рухоме майно, яке зареєстровано за відповідачкою. У зв`язку з тим, що остання відмовляється вирішити питання поділу майна в позасудовому порядку, позивач звернувся з цим позовом до суду.

28.07.2023 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій вказував, що в період спільного проживання з відповідачем, позивачем були понесені значні витрати на ремонт та благоустрій садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , який належить на праві власності відповідачу. У зв`язку з тим, що на час звернення з позовом до суду, позивачу невідома була ринкова вартість поліпшеного за його кошти садового будинку, ухвалою суду від 28.03.2023 року була призначена відповідна експертиза. Виконуючи ухвалу суду, експерт звернувся з клопотанням про надання додаткових матеріалів, в тому числі технічного паспорту садового будинку, а також просив узгодити строки виконання експертизи у зв`язку з завантаженістю експерта. Адвокат позивача звернувся до КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР з проханням надати копію інвентаризаційної справи з технічним паспортом на садовий будинок та просив виготовити новий технічний паспорт. Однак у запитуваній інформації йому було відмовлено.

У зв`язку з неможливістю виготовлення технічного паспорту та великою завантаженістю експертів ОНДІСЕ, неможливістю дотримання ними строків проведення експертизи, позивач просив доручити виготовлення технічного паспорту та визначення ринкової вартості садового будинку іншій спеціалізованій установі - Колективному підприємству «Центру інженерних досліджень», яка має відповідні документи експертної професійної діяльності.

За таких обставин, в клопотанні про забезпечення доказів, позивач просив доручити проведення оціночної вартості садового будинку Колективному підприємству «Центру інженерних досліджень», на розгляд якого поставити наступні питання:

- виготовлення технічного паспорту садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 ;

- визначити ринкову вартість садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 на день проведення оцінки нерухомого майна без врахування вартості прав на земельну ділянку, яка знаходиться у фактичному користуванні зі складанням звіту про визначення ринкової вартості вказаного садового будинку.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2023 року у задоволенні заяви позивача відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду, посилаючись на те, що при винесенні ухвали про відмову у забезпеченні доказів судом належним чином не були перевірені обставини, що мають значення для справи, допущені суттєві порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 28.11.2023 року з`явилися апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Старостін С.О. Іншій учасники процесу - ОСОБА_2 та/або її представник до судового засідання не з`явилися. Разом з тим, в день судового засідання 28.11.2023 року, через засоби електронного зв`язку, до апеляційного суду від ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_2 , надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, посилаючись на погодні умови та перебування поза межами м. Одеси. До вказаного клопотання ОСОБА_3 не додано доказів про наявність в неї повноважень на представництво в Одеському апеляційному суді Путілової Т.А.

Разом з тим, апелянт ОСОБА_1 та адвокат Старостін С.О. не заперечували проти розгляду справи за фактичної явки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається, що фактично мета відповідної заяви зводиться до отримання доказів, а не їх забезпечення, що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунтя.

Постановлена судом першої інстанції ухвала відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

За вимогами ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Властивості доказів, обов`язок щодо доказування, підстави та порядок витребування доказів судом, їх оцінка закріплені в ст. 77 89 ЦПК України.

Зокрема, за змістом ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Також цивільне процесуальне законодавство закріплює інститут забезпечення доказів.

Так, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, метою такого процесуального інституту, як забезпечення доказів, є допомога особам, які беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів, і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати.

При цьому, забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів як сприяння суду у процесі збирання доказів учасниками справи (ст. 84 ЦПК України) є різними процесуальними категоріями.

Ці процесуальні дії відрізняються метою їх вчинення, порядком виконання, процедурою оскарження ухвали про їх призначення у справі.

Заяву про забезпечення доказів відрізняє від звичайного клопотання про виклик свідка, витребування доказу чи призначення експертизи те, що у ній необхідно вказати на ті обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим. Саме ці обставини зумовлюють необхідність забезпечення доказів, щоб вони все-таки змогли бути використані для з`ясування обставин у справі.

Тобто, необхідною умовою для забезпечення доказів є наявність підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Згідно правового висновку, викладеного в Верховним Судом в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 9901/845/18 (провадження № 11-343заі19), забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року по справі № 9901/385/19 (провадження № 11-929заі19).

В ухвалах Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі № 401/1824/17 (провадження № 61-20883ск19) та від 15 квітня 2020 року по справі № 757/30485/19-ц (провадження № 61-3648ск20) вказано, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд враховує вищевказані правові висновкиВерховного Суду.

За матеріалами оскарження ухвали вбачається, що в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна, ухвалою суду першої інстанції від 28 березня 2023 року за клопотанням сторони позивача призначено судово-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - ОНДІСЕ), перед експертами якого поставлено питання про визначення ринкової вартості садового будинку, який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , на день проведення експертизи без врахування вартості прав на земельну ділянку.

У травні 2023 року від ОНДІСЕ до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи, відповідного до якого експерт просив надати технічній паспорт щодо спірного садового будинку.

02.06.2023 року до суду від позивача надійшло клопотання, відповідного до якого останній просив поновити провадження у справі для вирішення питання щодо надання технічного паспорту відповідачем на спірний садовий будинок, витребувати від КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР (далі - КП «БТІ» ОМР) інвентаризаційну справу на спірний садовий будинок, у зв`язку із тривалим розглядом справи заслухати пояснення свідків. В даному клопотання заявник, зокрема, вказав, що оскільки він не є власником садового будинку, а відповідачем до суду не надано технічний паспорт на садовий будинок, то він звертається до суду з проханням зобов`язати відповідача надати такий технічний паспорт.

05.06.2023 року позивач подав до суду заяву-клопотання, що також містила вимоги щодо зобов`язання судом відповідача надати технічний паспорт та заслухати свідків, а також позивач повідомив суд, що при його звернення до КП «БТІ» ОМР він отримав відмову у наданні документів на спірний садовий будинок.

28.07.2023 року до суду від позивача надійшла заява про забезпечення доказів, згідно якої позивач просив суд призначити проведення оціночної діяльності нерухового об`єкту, проведення якого доручити фахівцям Колективного підприємства «Центр інженерних досліджень», на розгляд якого поставити наступні питання: виготовлення технічного паспорту спірного садового будинку, визначити ринкову вартість спірного садового будинку, на день проведення оцінки нерухомого майна без врахування вартості прав на земельну ділянку, яка знаходиться у фактичному користуванні зі складанням звіту про визначення ринкової вартості вказаного садового будинку; викликати та допитати свідків.

02.08.2023 року у справі відбулось судове засідання за у часті позивача та його представника, а також за участі відповідача та її представника. В ході даного судового засідання судом першої інстанції розглянуто заяву про забезпечення доказів та поставлено оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, а також протокольну ухвалу про відмову у виклику та допиту свідків.

Отже, за матеріалами оскарження ухвали вбачається, що позивач в межах вже призначеної судової експертизи звернувся до суду з клопотанням про передоручення виконання експертизи іншому підприємству з зобов`язанням його виготовити технічний паспорт об`єкту дослідження, у зв`язку з великою завантаженістю ОНДІСЕ та недотриманням строків проведення експертизи.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Позивачем надано до суду докази про наявність у КП «Центр інженерних досліджень» статусу суб`єкта оціночної діяльності, а також, що його керівник є оцінювачем. Проте, з даних документів не вбачається, що КП «Центр інженерних досліджень» або безпосередньо його керівник мають повноваження та кваліфікацію на проведення судових експертиз. Зазначене ставитиме під сумнів допустимість отриманого таким шляхом висновку експерта, оскільки до нього матимуть доступ сторонні особи, зокрема керівник «приватної експертної установи», правовий статус якого у здійснені судово-експертної діяльності, на сьогодні не визначено.

Таким чином, суд наголошує, що проведення експертизи може бути доручено лише державним спеціалізованим установам, перелік яких визначено ст. 7 Закону «Про судову експертизу» або конкретному судовому експерту (судовим експертам).

Також, позивачем до суду надано доказ, що КП «БТІ» ОМР відмовило позивачу в наданні технічного паспорту щодо вказаного об`єкту нерухомості, пославшись на те, що надання інформації з обмеженим доступом або копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом, не передбачено, а також на неможливість виготовлення технічного паспорту на вказаний об`єкт нерухомості, у зв`язку із тим, що виготовлення технічного паспорту за межами м. Одеси не вбачається можливим.

Доказів, що позивач звертався до відповідного бюро технічної інвентаризації за місцем знаходження майна до матеріалів оскарження ухвали не приєднано.

Між тим, позивач не був позбавлений можливості після надходження відповідного клопотання експерта звернутися до суду першої інстанції з клопотанням у порядку ч. 3 ст. 107 ЦПК України, яка передбачає, що при визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Тобто, з метою належного проведення судової експертизи та надання експерту всіх матеріалів, що необхідні для проведення експертизи, позивач, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом відповідно до ст. 84 ЦПК України.

Звертаючись з заявою про забезпечення доказів шляхом призначення проведення оціночної діяльності, заявник не надав жодних доказів, які б підтверджували ризик втрати витребовуваних доказів або свідчити про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим.

При цьому, суд не може вжити заходи по забезпеченню доказів лише на підставі міркувань учасника, що носять характер припущень.

Позивач помилково ототожнив витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

В даному випадку підстав для забезпечення доказів немає.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення доказів.

Порушення судом процесуальних норм, на які вказує апелянт, зокрема про невірне зазначення судом в резолютивній частині оскаржуваної ухвали назви заяви позивача, не є підставою для скасування ухвали, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення заяви.

Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 21.12.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова