Дата документу 23.06.2023
Справа № 334/5065/23
Провадження № 2-о/334/253/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

в складі : головуючої судді Коломаренко К.А.

за участі секретаря судового засідання Цілінко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Запоріжжя цивільну справу порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті фізичної особи, в якій посилаючись на необхідність підтвердження юридичного факту, що має значення для створення умов щодо здійснення ним права на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , просив встановити факт смерті батька ОСОБА_2 , місце смерті: смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначає наступне. 02.03.2022 р. у будинок у м. Харкові, де знаходився заявник, було влучення снаряду. 18 березня 2022 року заявник разом з трирічним сином ОСОБА_3 були евакуйовані рятувальниками ДСНС до Києва, потім до табору біженців в Угорщині м. Будапешт, а звідти літаком ООН до табору біженців у Королівстві Норвегія за адресою: Hvalsmoen 3514 Honefoss. 24.05.2022 р. Норвезьке управління з питань еміграції визнало ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 біженцями від війни в Україні та надало їм колективний захист. 14 червня 2023 року, через повідомлення рідних у Телеграм-каналі, заявник дізнався, що його батько, кандидат технічних наук, старший науковий співробітник Українського господарства ОСОБА_2 , помер на 88 році життя за містом своєї постійної реєстрації: АДРЕСА_1 за таких обставин: вночі йому стало погано, він знепритомнів і помер приблизно о 05.00 ранку. Поховали його батька, зі слів родичів, того ж дня 14 червня 2023 року на Якимівському кладовищі №1 разом з дружиною ОСОБА_4 . Доказів смерті та поховання мого батька ОСОБА_2 , окрім анонімного листування з рідними у Телеграм-каналі, заявник не має, оскільки його телефонний номер не працює вже рік, територія Якимівського району Запорізької області зараз не контролюється державними органами України, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд України розпорядженням від 14.09.2022 №49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Якимівського районного суду Запорізької області на Ленінський районний суд м. Запоріжжя, що підтверджується офіційними матеріалами Судової влади України (court.gov.ua/pidsudnist/3), на території Запорізької області зараз тривають запеклі бої. Адвокати заяника намагалися отримати копію Свідоцтва про смерть батька в Посольстві російської федерації у Королівстві Норвегії, однак їм відмовили через те, що заявник та його померлий батько не є громадянами рф. Для отримання спадщини, щоб розпоряджатися науковою спадщиною батька, його авторськими правами на наукові винаходи та патенти, заявнику потрібно Свідоцтво про смерть батька. Без Свідоцтва про смерть батька заявник не може подати заяву про прийняття спадщини. До органів реєстрації актів цивільного стану заявник не звертався, тому, що під час розгляду судами справ про встановлення факту смерті на території Запорізької області, де проводяться бойові дії, вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положенні законодавства (лист Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 № 985/0/208-21 щодо скасування вимоги отримання відмови від органів державної реєстрації актів цивільного стану). Тобто звертатися спочатку до органу державної реєстрації актів цивільного стану в межах території підконтрольної владі України та отримати письмову відмову, не є обов`язковим. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заяву про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, можуть подати члени сім`ї померлого, їхні представники або інші заінтересовані особи (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси). Таким чином, на підставі пункту 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, заявник звернувля до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2 , що мав місце «14» червня 2023 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито, призначено судове засідання.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст.49 ЦК України передбачено, що актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А, згідно з вимогами ч.3 та ч.4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, в тому числі порядок державної реєстрації смерті особи, встановлений Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 (зі змінами та доповненнями) (далі - Правила).

Пунктом 1 розділу 5 Правил, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106-о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року №545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть. Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання. Номери довідки про причину смерті і лікарського свідоцтва про смерть мають бути ідентичними. Довідка завіряється круглою печаткою закладу.

У пункті 2.2. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106-о) зазначено, що лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно роз`яснень п.13 зазначеної Постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком заявника ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 22.04.1971 року, про що зроблено актовий запис №65 (а.с11).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що заявником ОСОБА_1 не доведено обставини, що свідчать про смерть ОСОБА_2 за місцем його мешкання: АДРЕСА_1 , 14.06.2023 року о 05-00 годині ранку, якого поховали на Якимівському кладовищі 14.06.2023 року.

Виходячи з вищенаведеного, заявник не надав суду жодного документального підтвердження факту смерті ОСОБА_2 в зазначений в заяві час та за вказаних заявником обставин, що є підставою для встановлення факту смерті фізичної особи, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті фізичної особи.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, судові витрати, понесені заявником у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Керуючись ст.ст.13, 259, 263-265, 268, п.8 ч.1 ст.315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_5 , про встановлення факту смерті фізичної особи - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Коломаренко К. А.