Справа № 165/567/23
Провадження № 2/165/291/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
заочне
15 червня 2023 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ушакова М.М.,
за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Шахта №9 "Нововолинська" про стягнення розрахункових за затримку виплати розрахункових, -
встановив:
20 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ДП "Шахта №9 "Нововолинська" про стягнення розрахункових за затримку виплати розрахункових.
Представник позивачаОСОБА_1 - ОСОБА_3 до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити, не заперечують щодо заочного рішення.
Представник відповідача ДП «Шахта № 9 Нововолинська»в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позов не подав.
Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
На підставі вказаної норми процесуального права, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним».
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 працював підземним електрослюсарем у ВП "Шахта №9" "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля» 05 червня 2020 року був звільнений з роботи по ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3-и місячної середньої заробітної плати (а.с.8).
Згідно довідки ВП "Шахта №9" "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" від №430 від 01.12.2020 нарахована середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 - 330,36 грн. (а.с.13).
Відповідно до довідки ДП "Шахта №9" "Нововолинська" №659 від 30.12.2022 заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на день звільнення 05.06.2020 року становила 154492,42 грн., станом на 30.12.2022 заборгованість по заробітній платі становить 154492,42 грн., середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення 05.06.2020 року становив 298,90 грн. (а.с.14).
Судом встановлено, що 04 січня 2021 року Нововолинським міським судом Волинської області було видано судовий наказ №165/3783/20, яким стягнуто з ДП "Волиньвугілля" на користь ОСОБА_1 15 158,57 грн. розрахункових належних при звільненні, 46 580,76 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 червня 2020 року по 23 грудня 2020 року включно та судові витрати у справі. Даний судовий наказ набрав законної сили 02 лютого 2021 року (а.с.9).
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20.09.2022 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто ДП «Шахта №9 «Нововолинська» в користь ОСОБА_1 2000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 992,40 грн. сплаченого судового збору та 160 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу (а.с.11-12).

В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідачем не заперечується та обставина, що позивачеві у день звільнення не було виплачено усіх належних сум.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

З матеріалів справи встановлено, що заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на день звільнення 05.06.2020 становила 154492,42 грн., станом на 30.12.2022 становить 154492,42 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом 20.02.2023, тобто заборгованість по заробітній платі не виплачена.

Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто сам законодавець чітко передбачив право найманого працівника звертатися до суду про стягнення заробітної плати без обмеження будь-якими часовими межами.

На думку суду, визначений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є завищеним та не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

У пункті 91 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Судом встановлено, що тричі в користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у даному позові він в четверте просить стягнути суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.2-5, 9, 10, 11).

Враховуючи те, що розмір заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення 05.06.2020 становив 154492,42 грн., станом на 30.12.2022 становить 154492,42 грн., 04.01.2021 судовим наказом стягнуто 15158,57 грн. розрахункових належних при звільненні, згідно поданого позивачем розрахунку недоплачена сума заборгованості становить 139333,85 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно поданого позивачем розрахунку становить 87545,41 грн. за період з 11.02.2022 по 14.02.2023, судом уже тричі стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірах: 46580,76 грн. за період з 06.06.2020 по 23.12.2020, 43277,16 грн. за період з 23.12.2020 по 08.07.2021 та 2000,00 грн., тобто загалом уже стягнуто середнього заробітку 91857,92 грн., загалом середній заробіток становитиме 179403,33 грн., то враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру розрахункових належних ОСОБА_1 при звільненні, що становить 139333,85 грн., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за статтею 117 КЗпП перевищує реальну заборгованість, відсутність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та користується своїм правом щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, що не перевищує загалом розмір заборгованої заробітної плати, тобто в сумі 44000,00 грн., із розрахунку уже стягнутих сум розрахункових та середнього заробітку та враховуючи межі розумного та справедливого компенсаційного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача ДП "Шахта №9" "Нововолинська" в користь позивача ОСОБА_1 139333,85 грн. розрахункових належних при звільненні та 44000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 1073,60 грн. судового збору щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підтверджується документально (а.с.1).

Відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону україни "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення 1393,34 грн. судового збору щодо позовної вимоги про стягнення розрахункових належних при звільненні.

Крім того до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати на професійно правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2000,00 грн., що підтверджені документально (а.с.17-19).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 211, 259, 263, 279, 280, 281, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта №9" "Нововолинська" (вул. Шахтарська, 37, с.Литовеж, Володимирський район, Волинська область, 45325, код ЄДРПОУ 41936988)в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) 139333 (сто тридцять дев`ять тисяч триста тридцять три) грн. 85 коп. розрахункових належних при звільненні, 44000 (сорок чотири тисячі) грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта №9" "Нововолинська" (вул. Шахтарська, 37, с.Литовеж, Володимирський район, Волинська область, 45325, код ЄДРПОУ 41936988)в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 00 коп. сплаченого судового збору та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. понесених витрат на професійно правничу допомогу, всього: 3073 (три тисячі сімдесят три) грн. 60 коп. понесених судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта №9" "Нововолинська" (вул. Шахтарська, 37, с.Литовеж, Володимирський район, Волинська область, 45325, код ЄДРПОУ 41936988)в дохід держави 1393 (одну тисячу триста дев`яносто три) грн. 34 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя М.М. Ушаков