Справа №443/1209/23
Провадження №2/443/467/23
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

18 грудня 2023 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Смолінської М.Т.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Кологори в особі Бібрської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому із врахуванням уточненої позовної заяви просить: визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5997 від 28.05.1997 року; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6213 від 30.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6213 від 30.05.1997 року. Згідно довідки Бібрської міської ради №79 від 20.04.2023 року, ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_3 разом з ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконкомі Соколівської сільської ради від імені ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалося. Зазначає, що крім неї, на момент смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем першої черги спадкування за законом був їхній син ОСОБА_2 . Вона спадщину після смерті свого чоловіка не прийняла у жоден із передбачених законом способів. Натомість, її син ОСОБА_2 постійно проживав із своїм батьком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не відмовлявся від спадкового майна, вступив в управління та володіння спадковим майном, продовжуючи проживати у житловому будинку та підтримувати його в належному стані, обробляв земельну ділянку, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року вважався таким, що прийняв спадщину, однак юридично своїх спадкових прав ОСОБА_2 не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5997 від 28.05.1997 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6213 від 30.05.1997 року, що він фактично прийняв після смерті свого батька, але юридично не оформив. Згідно довідки Бібрської міської ради №80 від 20.04.2023 року, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті ОСОБА_2 разом з ним постійно проживала та була зареєстрована матір ОСОБА_1 . У виконкомі Соколівської сільської ради від імені ОСОБА_2 заповіту не посвідчувалося. Зазначає, що ОСОБА_2 власної сім`ї не мав, а тому на момент його смерті єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була тільки вона, яка прийняла спадщину після смерті свого сина, оскільки проживала із ним постійно на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї. Юридично спадкові права вона не оформляла.

26.06.2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина, однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку пай на території Соколівської сільської ради, що належали померлому і є спадковим майном.

За таких обставин змушена звертатися до суду з позовними вимогами про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

06.09.2023 року представником позивача - адвокатом Яременко І.О. подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 13.10.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в особі керівника, в строк до 03 листопада 2023 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_2 , мешканця с.Кологори, Жидачівського району Львівської області , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02.03.2023 року начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надіслано копію актового запису про народження №13 від 13.05.1967 р. на гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений виконавчим комітетом Соколівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Ухвалою від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задоволити, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача - Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Як видно із акту про народження №13 від 13.05.1967 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.38).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4 на звороті), остання зареєстрована за адресою: с.Кологори, Жидачівський район, Львівська область, з 13.12.2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Соколівської сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18.11.1994 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6213 від 30.05.1997 року (а.с.28).

Згідно довідки Бібрської міської ради №79 від 20.04.2023 року, ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_3 разом з ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконкомі Соколівської сільської ради від імені ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалося (а.с.26).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено, що крім позивача, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 був також син померлого - ОСОБА_2 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 спадщину після смерті свого чоловіка не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72455986 від 12.05.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

Натомість, син позивачки - ОСОБА_2 проживав із своїм батьком - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, вважається таким, що прийняв спадщину, проте юридично не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Соколівської сільською радою Жидачівського району Львівської області від 19.04.2008 року (а.с.7)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5997 від 28.05.1997 року (а.с.10)

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6213 від 30.05.1997 року, що він фактично прийняв після смерті свого батька, але юридично не оформив.

Згідно довідки Бібрської міської ради №80 від 20.04.2023 року, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті ОСОБА_2 разом з ним постійно проживала та була зареєстрована матір ОСОБА_1 . У виконкомі Соколівської сільської ради від імені ОСОБА_2 заповіту не посвідчувалося (а.с.8).

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Судом на підставі досліджених письмових доказів у справі встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 була тільки позивачка, як спадщину після смерті свого сина прийняла, оскільки постійно проживала із ним на час відкриття спадщини та не відмовлялася від неї, проте юридично не оформила своїх спадкових прав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №72455977 від 12.05.2023 року, відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №77/02-31 від 26.06.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке вона має намір успадкувати (а.с.12).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що Сертифікати на право на земельну частку пай на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 втрачено.

Доказом того, що ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Соколівської сільської Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.06.2023 року, відповідно до якої, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Соколівській сільській раді на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 13.05.1997 р.№281, за гр. ОСОБА_3 зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2,37 умовних кадастрових гектарів на території Соколівської сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №6213, зареєстрований 30.05.1997 р за №541 (а.с.28).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

Доказом того, що ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 належало право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Соколівської сільської Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.06.2023 року, відповідно до якої, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Соколівській сільській раді на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 13.05.1997 р.№281, за гр. ОСОБА_2 зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2,37 умовних кадастрових гектарів на території Соколівської сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №5997, зареєстрований 28.05.1997 р за №326 (а.с.10).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Соколівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5997 від 28.05.1997 року.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6213 від 30.05.1997 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка