КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/5217/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9495/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року у складі судді Новака Р.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, третя особа: старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління національної поліції України Омельченко Олександр Сергійович про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди заподіяної особі незаконними діями,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач звернувся у суд із позовом у якому просив:

визнати недостовірною і такою, що принижує особисті немайнові права адвоката Ніколішена О.М., інформацію, поширену у листі старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління національної поліції України Омельченка О.С. від 25.01.2021 № 2208/24/9/1-2021, а саме: "Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 від 26.11.2019 за.... фактом заволодіння адвокатами Ніколішеним О.М. та Івановим І.О. коштами ОСОБА_2 в розмірі 15 000 дол. США та 110 600 грн, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України".

зобов`язати Національну поліцію України спростувати недостовірну інформацію в такий же спосіб шляхом направлення листа з наступним змістом "Спростування. Нижченаведена інформація, опублікована у листі старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління національної поліції України Омельченка О.С. від 25.01.2021 № 2208/24/9/1-2021 на момент 25.01.2021 не відповідає дійсності: "Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 від 26.11.2019 за фактом заволодіння адвокатами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 коштами ОСОБА_2 в розмірі 15 000 дол. США та 110 600 грн, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України";

стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди заподіяної позивачу в наслідок приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та судові витрати в вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що у листі Головного слідчого управління національної поліції України повідомляється про те, що вищевказаним органом здійснюється досудове розслідування № 0001091 від 26.11.2019, і у відповідному листі стверджується, що позивачем вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

Позивач вважає, що вищевказана інформація поширена іншій особі, стосується його особисто, є недостовірною та негативною, порушує особисті його немайнові права, а тому підлягає спростуванню.

Вказує, що третьою особою також розповсюджена і буде розповсюджуватись у подальшому негативна, недостовірна інформація про позивача у спосіб подібний до способу розповсюдження інформації у листі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольни.

Вказує, що у цій справі є безумовним те, що висловлювання третьої особи у Листі у вигляді Інформації щодо дій позивача є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх правдивості, оскільки дії, про які заявляє третя особа, підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, що у свою чергу виключає віднесення його слів щодо діяльності позивача до оціночних суджень чи критичних зауважень про його діяльність.

Зазначає, суд першої інстанції, у даному випадку, допустив неправильне тлумачення закону, а саме: ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 30 Закону України «Про інформацію» та не застосував закон, який підлягав застосуванню: ст. ст. 32, 62, 124 Конституції України, ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 11 Загальної декларації прав людини, ст. 17 КПК України.

Також вказує, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 1173 ЦК України, оскільки не надав оцінку діям Національної поліції України та третьої особи.

Крім того, у оскаржуваному рішенні суд зазначає, що «інформація, яку позивач просить суд визнати недостовірною, міститься в ЄРДР», проте цей висновок суду не відповідає встановленим фактичним, оскільки інформація, що викладена у Листі та інформація, що викладена у витягу з ЄРДР є різною.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на його користь 100 000 грн моральної шкоди заподіяної позивачу в наслідок приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року у вказаній частині визнано нечинним та в указаній частині закрито провадження.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Іванова О.О., який просив про задоволення апеляційної скарги, з урахування відмови від частини позовних вимог, представника Національної поліції Україна та третьої особи, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Встановлено, що у листі старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління національної поліції України Омельченка О.С. від 25.01.2021 № 2208/24/9/1-2021, зазначено: "Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 від 26.11.2019 за.... фактом заволодіння адвокатами ОСОБА_1 та Івановим І.О. коштами ОСОБА_2 в розмірі 15 000 дол. США та 110 600 грн, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України" (а.с. 10-11).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених в рішенні доказів.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Частина 4 статті 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Даною нормою Конституції України здійснення вказаних прав може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, право на повагу до гідності та честі захищається нормами Цивільного кодексу України.

Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність та ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Так, статтями 270, 297 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За правилом ст. 275 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Захист такого права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, належить позивачеві.

Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Статтею 299 Цивільного кодексу України закріплено право фізичної особи на недоторканність та право на судовий захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №1 д 27.02.2009, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1Закону України «Про інформацію»(діюча норма ст. 30 Закону України «Про інформацію») оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід звернути увагу, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до висвітлення обставини справи та до незгоди скаржника із оскаржуваним рішенням без наведення об`єктивних причин або ж фактів неправильного застосування судом норм матеріального чи порушень норм процесуального права.

Відповідно п. 15 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і положень процесуального права обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Звертаючись у суд із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що у листі старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ Омельченка О.С. від 25.01.2021 № 2208/24/9/1-2021 направленого на адресу адвоката Інни Рафальської про надання копій документів, стверджується про вчинення позивачем кримінального правопорушення, поширена третій особі інформація є недостовірною та порушує його особисті немайнові права, оскільки позивач до кримінальної відповідальності не притягувався.

Між тим, як убачається зі змісту зазначеного листа, слідчим витребувана у адвоката І.Рафальської інформація пов`язана з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 від 26.11.2019, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Даючи пояснення, третя особа - ОСОБА_4 зазначив, що відповідний запит було спрямовано на адресу Інни Рафальської , яка було головою Ради адвокатів м. Києва та мала необхідні для слідства документи, а оспорювані позивачем дії ним вчинено в межах кримінального провадження, на стадії досудового розслідування злочинів, зареєстрованих в установленому законом порядку за фактом в тому числі й заволодіння адвокатами Ніколішеним О.М. та іншою особою коштами ОСОБА_2 в розмірі 15 000 дол. США та 110 600 грн, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 26.11.2019 зареєстровано кримінальне провадження № 0001091 за фактом складання та видачі завідомо підробних офіційних документів, що мають юридичне значення та 17.07.2020 - за фактом привласнення владних повноважень члена Ради адвокатів м. Києва адвокатом Івановим І.О. з кваліфікацією дій за ст. 358 ч.2, 353 ч.1 КК України, а також за фактом заволодіння адвокатами Ніколішеним О.М. та Івановим І.О. коштами ОСОБА_2 в розмірі 15 000 дол. США та 110600 грн, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах з зазначенням правової кваліфікації дій - ст.190 ч. 4 КК України (а.с. 50,51).

За змістом порушеної кримінальної справи, вона охоплена трьома епізодами за фактом зазначених у заявах про вчинення злочинів обставин щодо двох осіб.

Відповідно до положень КПК України, розслідуючи злочини, слідчий уповноважений на збирання доказів, а тому з урахуванням порушеної справи і було вчинено відповідальною особою дії в межах кримінальної справи та спрямовані на витребування необхідних матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК Украі?ни доказування полягає в збиранні, перевірці и? оцінці доказів із метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 93 КПК Украі?ни сторона обвинувачення здіи?снює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) діи? і негласних слідчих (розшукових) діи?, витребування и? отримання від органів державноі? влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організаціи?, службових і фізичних осіб речеи?, документів, відомостеи?, висновків експертів, висновків ревізіи? та актів перевірок, проведення інших процесуальних діи?, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК Украі?ни особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення и? не може бути піддана кримінальному покаранню, доки і?і? вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законноі? сили.

Частиною 1 ст. 62 Конституції? Украі?ни, на яку посилається скаржник, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину и? не може бути піддана кримінальному покаранню, доки і?і? вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Факт того, чи було діяння, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та якою статтею закону Украі?ни про кримінальну відповідальність и?ого передбачено, установлює суд під час ухвалення вироку (ст. 368 КПК Украі?ни).

Отже, інформація щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 міститься у ЄРДР.

Відповідно позивач просить визнати недостовірною інформацію, яка міститься в листі про витребування у відповідної особи документів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, що є процесуальною дією слідчого, яка узгоджується з положеннями КПК України.

Отже, зміст листа, направленого на адресу адвоката Інни Рафальської не містить указівок на вину ОСОБА_1 в скоєнні кримінального правопорушення як доконаного факту, а спрямовании? лише на отримання доказів для і?і? доведення або спростування в маи?бутньому, в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом Украі?ни, з урахуванням того, що порушена одна кримінальна справа, проте стосується двох осіб та в межах якої і проводиться розслідування.

Інформація, викладена в клопотанні слідчого, містить короткии? виклад обставин кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 0001091.

Направлення листа із метою встановлення и? повного всебічного дослідження обставин кримінального провадження згідно з вимогами ст. 93 КПК Украі?ни із зазначенням у ньому інформаціі?, яка міститься в реєстрі досудових розслідувань, не може бути визнано поширенням недостовірноі? інформаціі?.

Таким чином, інформація, яку просить позивач визнати недостовірною такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, міститься у ЄРДР та відповідає дійсності та не може бути підставою до визнання її недостовірною.

За таких обставин, установивши відсутність складу юридичного правопорушення, наявність якого слугує підставою для задоволення цього позову, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції не підтвердилися під час розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки в оскаржуваній частині відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: