Провадження № 2/643/2745/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Риндіч О.Б., розглянув у судовому засіданні у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути на користь страхової компанії завдані збитки у розмірі 3 490 (три тисячі чотириста дев`яносто) гривень 15 копійок, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.12.2019 в м. Харкові по бул. Профспілковому, 66, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача. Вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді доведена постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.02.2020 у справі №639/208/20. На момент пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «АРКС» у відповідності до договору добровільного страхування наземного транспорту №258187а9я, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Міжнародна СК», якою було сплачено страхове відшкодування у розмірі 15905,77 грн. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача грошові кошти у розмірі 3490 грн. 15 коп., що складає різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Кононенко Т.О. від 29.12.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

До суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що позивачем заявлено вимоги про стягнення грошових коштів всупереч інституту страхування цивільно-правової відповідальності та недоведеності завданих збитків.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова визначено за Октябрським районним судом м. Полтави. Справа була передана до Октябрського районного суду м. Полтави згідно акту передачі від 11.04.2022.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Шевської О.І. від 12.12.2022 справу було прийнято до провадження.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Шевської О.І. від 06.07.2023 цивільну справу передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Майстренко О.М. від 01.08.2023 прийнято до провадження справу, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представники позивача в судове засідання не з`явилися, у резолютивній частині позову заявлено про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представник відповідача надав заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав його безпідставності та необґрунтованості, а справу слухати за їх відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

31.12.2019 о 23 год. 50 хв. по бульвару Профспілковому, 66 в м. Харкові, відповідач керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив стоянку в дворі будинку, залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив самовільних рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є громадянка ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.02.2020 у справі №639/208/20, відповідача визнано винним у здійсненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 , як страхувальника, була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту №258187а9я.

У відповідності до умов договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. На підставі договору про пряме врегулювання збитку, АТ «Страхова компанія «АРКС» було розраховано та сплачено страхове відшкодування у розмірі 19395 грн. 92 коп.

Судом встановлено, що на момент допущення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Міжнародна СК» за полісом обов`язкового страхування АО/3405941. Згідно наведеного полісу страхування, за договірними умовами, ліміт страхового відшкодування за шкоду майну складає 100000 грн., франшиза складає 0.00.

Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування АО/3405941 склав 15905 грн. 77 коп., що в подальшому було відшкодовано ТДВ «Міжнародна СК» як страховою компанією відповідача в рамках договору прямого врегулювання збитків.

Оскільки сплачений розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування АО/3405941 менше на 3490 грн. 15 коп., які були сплачені АТ «Страхова компанія «АРКС», позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3490 грн. 15 коп.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-115бсв 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61- 12032св19).

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Згідно відомостей страхового полісу відповідача АО/3405941, ліміт страхового відшкодування за шкоду майну складає 100000 грн. Отже, матеріалами судової справи встановлено, що страховий ліміт відповідальності відповідача не перевищує заявлений позивачем розмір страхового відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можлива лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №1961-ІV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування колісного транспортного засобу (втрати товарної вартості).

Заявляючи позовні вимоги, позивачем не надано звіту (акту) про оцінку майна, який відповідав би вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що загальний розмір страхового відшкодування складає саме 19395 грн. 92 коп.

Долученими сторонами по справі доказами підтверджується, що за фактом допущеної дорожньо-транспортної пригоди, у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, яке було проведено.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, не оспорюється вина відповідача та проведення сплати страхового відшкодування, що визначена в межах суми страхового ліміту відповідача, тобто не перевищує ліміт відповідальності страховика, що є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягають.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогами ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено заявлені ним позовні вимоги, а тому не вбачає підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6-13, 15-16, 19, 81, 141, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Майстренко