Справа № 462/2347/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

адвокат Лемеха Р.І. звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 із позовною заявою до ТзОВ «Бетонбуд» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 165587 грн. 68 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2022 року по день ухвалення рішення суду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.09.2008 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» на посаді бухгалтера та 28.0.2023 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Станом на день звільнення з роботи відповідач не провів із ним повного розрахунку. Відтак, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Вказану ухвалу суду відповідачем отримано 15.05.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 01.09.2008 року ОСОБА_1 працював у ТзОВ «Бетонбуд» на посаді бухгалтера та 28.02.2023 року звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України /копія трудової книжки а.с.9-10/

Згідно наказу №4 директора ТзОВ «Бетонбуд» від 28.02.2023 року «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1 звільнено з посади бухгалтера на підставі ст. 38 КЗпП України з 28.02.2023 року, бухгалтерії підприємства доручено провести виплату розрахункових ОСОБА_1 в тому числі компенсацію за невикористані відпустки за 254 календарні дні /а.с.11/.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії довідки №01/03-1 від 01.03.2023 р., виданої ТзОВ «Бетонбуд», ОСОБА_1 були нараховані розрахункові кошти в розмірі 165587,68 грн. /в т.ч. податок на доходи фізичних осіб 29805,78 грн., військовий збір 2483,82 грн./, але виплачені не були /а.с.12/.

Відтак, позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 165587,68 грн.є підставною та підлягає задоволенню та така сума не оспорюється сторонами.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2022 року по день ухвалення рішення суду, суд виходить з такого:

із змісту ст. 117 КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

Позивач та його представник - адвокат не надали суду розрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який сторона позивача просить стягнути із відповідача за період з 01.03.2022 року по день ухвалення рішення суду.

У позовній заяві стороною позивача вказано, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 651 грн. 92 коп., що дано у розрахунку середньої №БЕ00-000003 від 28.02.2023 за період з 01.02.2022 по 31.01.2023 /а.с.13/.

Водночас, суд не приймає такий розмір середньоденної заробітної плати позивача як вірний для обчислення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки стороною позивача до матеріалів справи не долучено жодних відомостей щодо розміру заробітної плати позивача за останні два календарні місяці, що передували його звільненню, а також відомостей щодо кількості відпрацьованих годин/днів позивачем.

Також суд роз`яснює стороні позивача, що порядок обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки та середньої заробітної плати для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні мають відмінності, що визначено у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

Відтак, оскільки стороною позивача не надано суду необхідних для розрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні відомостей, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Так, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача 16000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Водночас, до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги №392 від 31.03.2022 року, додаток №1 до договору про надання правої допомоги №392 від 31.03.2023 року та рахунок-фактуру №1 від 31.03.2023 р. /Договір №392 від 31.03.2023 р./

Таким чином, подані документи на підтвердження витрат на правову допомогу містять розбіжності щодо року укладення договору про надання правової допомоги, а тому такі докази не можуть бути прийняті судом до уваги, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Згідно п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні із даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1073, 60 грн., у задоволенні якої суд відмовляє позивачу.

За пред`явлення позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст. 83, 116, 117 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» /, 79040 м. Львів, вул. Городоцька, 367/2/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 / грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 165587 /сто шістдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім/ гривень 68 копійок..

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» /, 79040 м. Львів, вул. Городоцька, 367/2/ на користь держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.

У решті позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку ст.354, 355 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 28 червня 2023 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.