Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3377/23 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д.М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/3377/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» - Мартиненка Володимира Володимировича на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 28 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М., в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулось до суду із даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 11748,87 грн. Вказувало, що договір позики було укладено 22.02.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем в електронній формі. Згідно укладеного між сторонами договору, позичальнику надано грошові кошти в сумі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Термін користування кредитом становить 30 днів. Сторони погодили сплату відсотків на рівні: 1,6 % від суми наданої позики за кожен день користування позикою протягом 30 днів; 2,7 % від суми наданої позики за кожен день користування коштами як простроченою позикою. Зазначало, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язання з повернення суми позики, а також нарахованих відсотків, відтак Товариство просило стягнути з відповідача нараховану заборгованість, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн та судовий збір.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 28 квітня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», заборгованість за договором позики від 22.02.2020, що утворилась станом на 23.02.2023, в сумі 11748,87 грн, з яких 5000,00 грн основний борг, 2400 грн заборгованість по відсотках, нарахованих у період строкового зобов`язання, 2500,00 грн заборгованість по відсотках, нарахованих згідно ч.2 ст. 625 ЦК України у період з 24.03.2020 до 10.04.2020, 1848,87 грн заборгованість за ч.2 ст. 625 ЦК України у період з 27.04.2020 по 23.02.2023 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» судовий збір у розмірі 2684,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» - Мартиненка В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд дійшов до невірного висновку про відсутність підстав для повного задоволення витрат на правничу допомогу. Судом не враховано умови договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару. Вказує, що суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Справа розглядається без виклику сторін в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції на законність та обґрунтованість не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами».

Наведене вище повністю узгоджується з твердженням представника позивача про те, що суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони.

На підтвердження понесених ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу представник Мартиненко В.В. до позовної заяви надав: договір про надання правової допомоги від 01.11.2022 за №01112022-1, акт прийому передачі наданої правової допомоги №6 від 20.02.2023, згідно якого, було проведено консультації з клієнтом, вивчення та аналіз документів кредитної справи, складання позовної заяви, загальна кількість затраченого часу - 15 год., вартість яких становить 15000,00 грн., платіжну інструкцію № 10254 від 09.03.2023 на суму 15000,00 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2023 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначено відповідачу строк 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції направив на адресу відповідача ОСОБА_1 копію ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2023 року.

Разом з тим, таке відправлення було повернуто підприємством зв`язку із зазначенням причини « за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Тобто, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом та саме за цієї обставини відповідач був позбавлений можливості заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з невідповідністю їх розміру критеріям співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18).

Ціна позову, поданого представником ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» - адвокатом Мартиненко В.В. становить 11748,87 грн, а розмір витрат на правничу допомогу складає 15 000,00 грн. Відтак, розмір витрат на правничу допомогу, значно перевищує ціну позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.

Виходячи з меж доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанцій в частині вирішення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити в цій частині без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» - Мартиненка Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 28 квітня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді