ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/2297/23
Номер провадження 22-ц/818/1118/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 09 травня 2023 року в складі судді Петрової Н.М. у справі № 642/2297/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про повернення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про повернення коштів.

Позов мотивовано тим, 31 березня 2023 року він звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» для отримання банківських послуг відповідачем та отримав банківську картку НОМЕР_1 для грошових розрахунків.

03 травня 2023 року Банк без попереджень при переказі 40 грн на його картку НОМЕР_1 утримав грошові кошти у розмірі 1,37 грн (автоматичне погашення заборгованості) та в подальшому при переказі 50 грн на ту же картку було утримано ще 2,70 грн.

У телефонній розмові представник АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що у нього існує заборгованість по кредитній картці, виданій у 2007 році та термін якої закінчився у 2013 році, а тому в рахунок погашення заборгованості відповідно до умов та Правил з банківської картки списані вказані кошти.

Зазначає, що у разі наявності вимог за кредитним договором Банк мав звернутися до суду з відповідним позовом, проте вказані дії зроблено не було, та до цих вимог сплинув строк позовної давності.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути йому кошти, що були утримані банком.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору та не дотримання вимого статті 175 ЦПК України.

10 травня 2023 року через систему «Електронний Суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги про справедливий та кваліфікований розгляд справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції необґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин пільги щодо сплати судового збору, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Зазначав про надмірний формалізм, що призвело до обмеження його права на доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 в частині вирішення питання про розмір судових витрат, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються до договорів, які стосуються фінансових послуг, а тому позивач не звільнений від сплати судового збору та судовий збір має бути сплачено на загальних підставах.

Проте із таким висновком суду погодитися неможливо.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина 1 статті 1066 ЦК України).

У свою чергу, за змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин що регулюються даним законом, належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом посилався на те, що банк порушив умови договору банківського вкладу, оскільки він позбавлений права користуватися своїми грошовими коштами, які банк, на його думку, незаконно списав в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого закінчився. Посилаючись на частину 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просив звільнити його від сплати судового збору за подання даного позову про захист прав споживачів фінансових послуг.

Між тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на вказані правовідносини не поширюється дія статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та залишив позов без руху в цій частині.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права (пункти 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 09 травня 2023 року в частині визначення розміру судових витрат підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 09 травня 2023 року в частині визначення розміру судових витрат скасувати, справу направити до Ленінського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 червня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина