Справа № 361/5610/23
Провадження № 2/361/3375/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Коваль О.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батьків, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2023 року до суду звернулись позивачі із позовом у якому просили суд стягнути із відповідача аліменти на утримання батька ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду довічно та на утримання матері ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду довічно.

Свій позов обґрунтовували тим, що позивачі між собою перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від спільного подружнього життя у позивачів ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 .

Позивачі є непрацездатними особами, які досягли встановленого законом пенсійного віку, отримують пенсію, яка є недостатньою для забезпечення їхніх мінімальних потреб, та не мають джерел доходу, а тому позивачі потребують матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів із відповідача.

Із 21.10.2008 року позивач ОСОБА_2 є пенсіонером, ОСОБА_3 з 06 жовтня 2015 року також є пенсіонером й отримує пенсію по інвалідності II групи, загальне захворювання.

Окрім того, що позивачі є особами похилого віку, пенсіонерами, їх фізичний стан не дозволяє їм працювати та отримувати заробітну плату, оскільки позивачам тяжко вже фізично працювати через свій похилий вік, через ряд захворювань, оскільки при фізичному навантажені стан здоров`я позивачів тільки погіршується, а коштів не вистачає для забезпечення хоча б нормального рівня проживання, а тому позивачі потребують матеріальної допомоги.

Розміру пенсій позивачів не вистачає для забезпечення належного їм рівня проживання, оскільки майже всі кошти вони витрачають на своє лікування, і таких коштів не вистачає на купівлю продуктів харчування, оплату за комунальні послуги та купівлю якихось елементарно необхідних речей та предметів для проживання.

Позивачі у змісті позовної заяви зазначають, що мають ряд захворювань, зокрема, ОСОБА_3 має варикозне захворювання лівої нижньої кінцівки, наявна гіпертонічна хвороба, страждає на цукровий діабет, має проблеми зі щитовидною залозою. ОСОБА_2 також страждає на цукровий діабет, є інсуліно залежним, наявний кардіосклероз. Зазначені хвороби з кожним роком прогресують і погіршують стан позивачів. Крім того, для підтримання нормального стану та лікування захворювань, позивачі мають постійно проходити ряд обстежень у лікарів, періодично перебувати на стаціонарному лікуванні та купувати ліки, визначені лікарями у рекомендаціях. Крім того, із наявністю у позивачів цукрового діабету, останнім потрібно постійно дотримуватися чіткої та рекомендованої лікарями дієти, тому позивачі мусять витрачати кошти на купівлю собі лише продуктів певного призначення, адже таку дієту позивачі мають дотримуватися постійно та така дієта допоможе поліпшити самопочуття, контролювати вагу і уникнути таких ускладнень діабету, як ускладненні серцево-судинні захворювання. У зв`язку із наявністю у позивачів цукрового діабету другого типу інсулін не виконує свою функцію повною мірою і тому організму потрібні постійні ін`єкції інсуліну, які також потрібно купувати.

За таких обставин, позивачі є непрацездатними для того щоб забезпечити собі все необхідне для лікування, харчування та інше, і через це потребують матеріальної допомоги, адже їх пенсій зовсім не вистачає для проведення лікування, купівлю ліків, здійснення обстежень, сплату комунальних послуг.

При цьому, їхній син офіційно працює, має змогу надавати їм кошти на утримання, проте у добровільному порядку робити це не бажає, через що позивачі змушені звернутися із відповідними позовними вимогами.

Разом з тим, з моменту народження сина батьки постійно піклувалися про останнього, здійснювали його виховання, забезпечували всім необхідним, належним чином виконували свої батьківськи обов`язки.

21 липня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вище вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено проведення судового засідання на 17 жовтня 2023 року.

В судове засідання позивачі, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, подав заяву, в якій позов визнав, проти його задоволення не заперечував, розгляд справи просив проводити у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 1975 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Потоцьким сільРАЦС Жмеринського району Вінницької області, актовий запис № 9.

Від спільного подружнього життя у позивачів ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дарницьким відділом РАЦС, актовий запис № 2821.

Із 21.10.2008 року позивач ОСОБА_2 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 з 06 жовтня 2015 року також є пенсіонером й отримує пенсію по інвалідності II групи, загальне захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 .

До позову позивачами були додані письмові докази на підтвердження захворювань за 14 травня 2018 рік, 18 квітня 2016 рік, 2015 рік, 18 липня 2016 рік, 24 серпня 2022 рік, червень 2015 рік, 30 січня 2017 рік, листопад 2018 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18 та підтримана 30 червня 2021 року Верховним Судому складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/1142/20.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України ?Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів? № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 ?Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів?, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. Законодавчо обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків закріплений статтею 51 Конституції України та статтею 202 Сімейного кодексу України. Відтак, повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків за наявності двох умов:

- батьки непрацездатні (особи, які досягли пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника відповідно до закону);

- батьки потребують матеріальної допомоги (особи, що не мають можливості забезпечити своє гідне існування y зв`язку з відсутністю пенсії чи її низького розміру).

Cлід звернути увагу на те, що: обов`язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку із відсутністю пенсій чи її низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування; непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку, та інваліди I, II та III груп (стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачами не надано суду належних та допустимих доказів потреби у матеріальній допомозі, доказів на підтвердження того, що розмір її доходів не дозволяє забезпечувати нормальний рівень свого життя.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батьків у розмірі по 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та довічно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.