Справа № 523/5474/23
Провадження №2/523/2965/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"30" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді: Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 17 в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 523/5474/23 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким просить стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 6337,26 грн, понесені судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 3000,00 грн, та сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що 03.04.2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ІО.ЕС.АЙ.» та ОСОБА_3 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АО/0682109, забезпечений транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 . 20.01.2020 року о 11:00 год. в м Одесі по вул. Пантелеймонівськай 110, мала місце ДТП, за участю транспортною засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу « KIA SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «КІА SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.». згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс АО/0682109. Винним у вчиненні адміністративного передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_2 , який керу вав автомобілем ««Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 що підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/2155/20, а також постановою Суворовського районного Суду м. Одеси у справі № 523/2150/20 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП.Згідно з умовами Полісу ОСЦПВВНТЗ №А0/0682109, на підставі страхового акту № 20.0682109-768 від 03.04.2019 р., заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «КІА SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 складає 6 337,26 грн. В зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.». відшкодувало власнику «КІА SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 , витрати на ремонт автомобіля в сумі 6 337,26 грн. що підтверджується платіжними дорученнями № 6240 від 28.04.2020 р.

Отже, на підставі вищезазначеного, у зв`язку з тим що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2 на суму 6 337,26 грн.

01 грудня 2021 року між Фізичною особо - підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір № 1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компаній «ІО.ЕС.АЙ.» до ОСОБА_2 перейшло до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків, але відповідач відмовився виконувати вимоги претензії, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Представник позивача - адвокат Капля А.С. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву якою просила розглядати справи у її відсутність, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за місцем реєстрації, однак, згідно поштового конверта та повідомлення, адресат за місцем проживання відсутній, що свідчить про належне сповіщення відповідача (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.04.2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ІО.ЕС.АЙ.» та ОСОБА_3 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АО/0682109, забезпечений транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .

20.01.2020 року о 11:00 год. в м Одесі по вул. Пантелеймонівськай 110, мала місце ДТП, за участю транспортною засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «KIA SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

26.01.2020 року о 11год.00хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, Пантелеймонівська, 110, став учасником ДТП, а саме, допустив зіткнення із автомобілем марки «KIA SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , власником якого вона і являється. Внаслідок цього, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Причиною дорожньо транспортної пригоди стало порушення ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наявної в матеріалах справи копії постанови судді Суворовського районного суду м.Одеси від 13.03.2020 року у справі № 523/2150/20 вбачається, що громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, за результатами вказаної дорожньо транспортної пригоди, та накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу.

Також, відповідно до постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 05 березня 2020 року у справі № 523/2155/20 вбачається, що громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КпАП України, за результатами вказаної дорожньо транспортної пригоди, та накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу.

Таким чином, в результаті зазначеної дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «KIA SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

16.03.2020 року ОСОБА_4 , з метою відшкодування заподіяної шкоди, звернулася до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ІО.ЕС.АЙ.»з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви.

Відповідно до рахунку-страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування зносу деталей, що змінюються, складає 7337,26 грн.

На підставі сформованого страхового акту № 20.0682109-768, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ІО.ЕС.АЙ.»виплатило потерпілому суму страхового відшкодування у розмірі 6337,26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6240 від 28.04.2020 року, яке міститься в матеріалах справи.

01 грудня 2021 року між Фізичною особо - підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір № 1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компаній «ІО.ЕС.АЙ.» до ОСОБА_2 перейшло до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідно до вказаного договору № 1/Т від 01.12.2021 року про відступлення прав вимоги , відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні.

Згідно приписів ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самостійно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідної до встановленого порядку щодо стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь. Наркотики чи лікарських препаратів, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптеки або призначені медичним працівником).

Згідно приписів до ст.ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку поданим позивачем доказам, суд вважає такі належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

З розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справ в суді, поданим представником позивача адвокатом Капля А.С., вбачається, що позивач за подачу позовної заяви сплатив 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією яка міститься в матеріалах справи.

Крім вищезазначених сум в розрахунку, представник позивача адвокат Капля А.С. також зазначила суму адвокатських послуг, яку вона просить стягнути з відповідача на користь позивача, у розмірі 3000,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За правилами частини 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суду надано: 1) договір № 2 від 01.12.2021 року про надання правової допомоги; 2) Акт приймання передачі юридичних послуг з правової допомоги від 15.03.2023 року; 3) квитанція від 15.03.2023 року на суму 3000,00 грн.

У зв`язку із тим що позивач вимушено уклав договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет позовних вимог, віднесення справи до категорії малозначних, подання до суду доказів, враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновків про задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279, 280 282 ЦПК України, ст.ст. 1191 ЦК України, ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 )на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 04.10.2021 року, IBAN НОМЕР_4 у АТ КБ « Приватбанк», МФО 305299, РНОКПП НОМЕР_5 )відшкодування заподіяної шкоди, в порядку регресу, в сумі 6337 (шість тисяч триста тридцять сім) грн, 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 )на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 04.10.2021 року, IBAN НОМЕР_4 у АТ КБ « Приватбанк», МФО 305299, РНОКПП НОМЕР_5 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, а також судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 05 грудня 2023 року.

Суддя: К.О. Далеко