Справа № 214/7008/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Гончар Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу № 214/7008/20 за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи з боку позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання часток у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2020 року позивач ОСОБА_1 (далі за текстом позивач), треті особи з боку позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі треті особи з боку позивача) звернулись до відповідача до ОСОБА_2 з позовною заявою про визнання часток у спільному майні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому та третім особам належить частка у спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.12.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № С-6151 від 13.10.1993 року. Оригіналу свідоцтва про право власності на житло вони не мають, оскільки відповідач по справі утримує його у себе. Їм було відмовлено в отриманні дубліката зазначеного свідоцтва на підставі того, оскільки щоб отримати дублікат необхідне письмове звернення всіх власників квартири. Він та його батьки мають намір розпорядитись своїми частками у зазначеній квартирі, проте частки власників в квартирі не були визначені, а він та члени його родини на даний час не пам`ятають хто саме з членів родини приймав участь у приватизації квартири, не мають копій технічного плану квартири, тому просять визначити його частку та його батьків окремо в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру по 1/4 частки за кожним, у зв`язку з чим, звернулись до суду з вказаним позовом.

Проколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2020 року матеріали справи передано в провадження судді Чернової Н.В. (а.с. 14).

Ухвалою суду від 04.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 16-17).

Відповідно до відповіді директора Департаменту розвитку інфраструктури міста Виконкому Криворізької міської ради І. Карого за №12/53338 від 15.07.2021 року про надання копій документів на запит суду вбачається, що збереження примірника свідоцтва про право власності на житло та його технічного паспорта в органі приватизації, яким на той час було управління житлово-комунального господарства Виконкому Криворізької міської ради, не вимагалось законодавством, у зв`язку з чим надання їх копій не передбачається можливим.

По одному примірнику свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту на квартиру видавалось мешканцям на руки та другі примірники повинні зберігатись в органі реєстрації нерухомого майна, яким на той час було Криворізьке бюро технічної інвентаризації (а.с. 70).

Відповідно до довідки №180612 від 14.08.2020 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 року право власності на частку квартири АДРЕСА_1 зареєстроване на праві спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №48П-92 на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 13.10.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Криворізької міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №С-6151 від 13.10.1993 року (а.с. 72).

Відповідно до довідки №180197 від 30.07.2020 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 року право власності на частку квартири АДРЕСА_1 зареєстроване на праві спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №48П-92 на ім`я ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 13.10.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Криворізької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №С-6151 від 13.10.1993 року (а.с. 73).

Відповідно до довідки №180613 від 14.08.2020 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 року право власності на частку квартири АДРЕСА_1 зареєстроване на праві спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №48П-92 на ім`я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житл № НОМЕР_1 , виданого 13.10.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Криворізької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №С-6151 від 13.10.1993 року (а.с. 74).

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.09.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить кожному по 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 79-81).

26.11.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , треті особи з боку позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із заявою про роз`яснення заочного рішення суду від 13.09.2021 року, оскільки йому та його батькам було відмовлено у державній реєстрації права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна у зв`язку з тим, що резолютивна частина рішення не містить інформації про підстави належності власникам права власності (а.с. 85).

Як вбачається з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Криворізької міської ради Поліщук С.В. «про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» №61211371 від 28.10.2021 року було зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 23.10.2021 року за реєстраційним номером 48616876, яку подали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки по 1/4 на кожного на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі. (а.с. 86-88).

Ухвалою суду від 29.11.2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення зазначеного рішення (а.с. 93-94).

02.11.2022 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 13.09.2021 року, а також із заявою про поновлення строку звернення до суду на подання заяви про перегляд заочного рішення. В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначила, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, вона не була присутня при проголошенні заочного рішення та не отримувала ухвалу про відкриття провадження у справі. Копію заочного рішення не отримувала, вона є літньою людиною, має проблеми із зором, на вулицю не виходить взагалі, всю пошту їй приносять додому наручно. Проте ніяких документів із суду вона не отримувала. З 12.06.2020 року нею опікується її старша дочка, ОСОБА_5 . Про наявність заочного рішення їй стало відомо на початку жовтня 2022 року від онука ОСОБА_1 , позивача по справі, який приїхав до неї у квартиру АДРЕСА_1 , в якій вона зареєстрована з 1980 року та проживала одна після смерті чоловіка, а тепер проживає в ній із старшою дочкою. ОСОБА_6 вимагав у неї віддати документи на квартиру посилаючись на те, що за рішенням суду ця квартира належить йому та його матері, ОСОБА_3 , яка приходиться їй молодшою дочкою та його батьку, ОСОБА_4 , який приходиться її зятем.

06.10.2022 року її старша дочка ОСОБА_5 отримала копію заочного рішення. Ознайомившись із заочним рішенням суду вона вважає його необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин на які спирався позивач, що призвело до порушення її прав та законних інтересів. Так, оригінал свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 13.10.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням №С-6151 від 13.10.1993 року знаходиться у неї і в ньому зазначено, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а саме свідоцтво про право власності на житло було видано на 6 осіб, які всі на праві спільної сумісної власності мали по 1/6 частини квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її свекруха, ОСОБА_8 , та її 1/6 частка квартири відповідно до права на спадщину за законом перейшла до її сина - ОСОБА_7 . Таким чином, станом на 20.06.1996 року її чоловіку, ОСОБА_7 належало 2/6 частки спірної квартири. Їй, молодшій дочці та зятю по 1/6 частки квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік, ОСОБА_7 та на підставі свідоцтва про право власності за законом від 21.06.2000 року вона, як дружина, стала спадкоємицею 1/6 частини квартири.

Оскільки її чоловік, ОСОБА_7 за життя не переоформив на себе після смерті своєї матері, ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкове майно у вигляді 1/6 частки квартири, то вона вже після смерті чоловіка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкове майно у виді 1/6 частки квартири, яка належала її свекрусі, ОСОБА_8 , спадкоємцем якої був її син, ОСОБА_7 .

Таким чином, станом на 05.10.2020 року їй особисто належить на праві власності з урахуванням її власної частки 1/6 частини квартири, тобто половина квартири, тоді як позивачу та третім особам по справі по 1/6 частини квартири кожному. Однак рішенням суду безпідставно її частку квартири було зменшено з 3/6 до 1/4, чим порушено її права та законні інтереси. Судом оригінали документів, що підтверджують право власності на квартиру не витребувались, тому просить поновити їй пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення, на підтвердження чого надала копії правовстановлюючих документів на спірну квартиру (а.с. 98-103, 104, 107).

Ухвалою суду від 03.11.2022 року була задоволена заява відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку на перегляд заочного рішення суду від 13.09.2021 року (а.с. 125).

Ухвалою суду від 03.11.2022 року було прийнято до розгляду заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання з викликом сторін. (а.с. 126-127).

Ухвалою суду від 06.12.2022 року заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.09.2021 року за позовною заявою ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с. 138-140).

30.11.2022 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні із зменшенням позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви просили зменшити позовні вимоги, а саме визначити за кожним з них в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/6 частки, оскільки вони не заперечують, що на момент отримання свідоцтва про право власності на квартиру було 6 власників: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , тому частка кожного в квартирі складає не 1/4, як ними було заявлено раніше, а 1/6. (а.с. 157).

15.02.2023 року відповідачем ОСОБА_2 було подано заперечення щодо прийняття уточненої позовної заяви із зменшенням позовних вимог, в якій вона зазначила, що ця заява складена через рік після ухвалення заочного рішення, що суперечить вимогам п. 2 ч. 3 ст. 49 ЦПК України. В уточненій позовній заяві змінено сторони по справі, вона підписана вказаними трьома особами, при цьому грубо порушені норми чинного законодавства. Відповідач просить залишити зазначену позовну заяву без розгляду та повернути її позивачам по справі (а.с. 160-161).

Враховуючи неможливість процесуальної зміни статусу третіх осіб на позивачів, відсутність в Цивільному процесуальному кодексі України можливості вступу у справу співпозивачів, суд, керуючись ст. 49 ЦПК України вважає за можливе прийняти зменшення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , а уточнений позов, за яким треті особи виступають в якості позивача залишити без розгляду, що не позбавляє їх звернення із позовом в загальному порядку, регламентованому ЦПК України.

Також 15.02.2023 року відповідачем був поданий відзив на уточнену позовну заяву із зменшенням позовних вимог, який аналогічний за своїм змістом, що і заява відповідача про перегляд заочного рішення, в якому вона просила врахувати цей відзив при розгляді справи по суті та в задоволенні позовних вимог позивачів до неї відмовити в повному обсязі. (а.с. 165-167).

Позивач та треті особи в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, кожен окремо, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити їх. (а.с. 183, 184, 186).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, від її представника за довіреністю ОСОБА_5 надійшла заява, в якій представник відповідача просила суд проводити розгляд справи за їх відсутності. (а.с. 185).

З урахуванням наданих учасниками справи заяв, суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, встановив такі фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 грудня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів, згідно з Розпорядженням №С-6151 від 13.10.1993 року, квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується копією зазначеного свідоцтва. Зазначене свідоцтво було зареєстровано на праві спільної сумісно власності на підставі цього свідоцтва і записано у реєстрову Книгу за №48П-92 у Криворізькому бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області (а.с. 111).

Копією технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується, що квартира зареєстрована УЖКГ міськвиконкому м. Кривого Рогу на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про власність і записана у реєстрову книгу за №48П-92 Криворізькому бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області.

Зазначена квартира має такі технічні характеристики: квартира спільного заселення, розташована на 7-му поверсі 9-поверхового будинку, складається з трьох кімнат житловою площею 36, 9 кв. м., у тому числі: 1 кімната 16, 9 кв. м, 2 кімната 12, 6 кв. м, 3 кімната 7, 4 кв. м., кухня площею 8,6 кв. м., ванна кімната площею 2, 6 кв. м, вбиральня 1 кв.м, коридор 7, 2 кв. м, вбудована шафа 1 кв. м. Квартира обладнана лоджією 4, 7 кв м. Загальна площа квартири 62 кв. м. Висота приміщень 2, 6 м. Відновлена вартість квартири 31 000 карбованців. Технічний паспорт містить план квартири. Технічний паспорт на квартиру є додатком до свідоцтва про право власності на квартиру. Зазначений технічний паспорт переоформлений з громадянина ОСОБА_7 на ОСОБА_2 без зазначення дати переоформлення (а.с. 112-113).

Відповідно до Акту передачі-прийомки на утримання квартири індивідуального володільця квартири від 20.12.1993 року індивідуальний володілець квартири ОСОБА_7 , з одного боку та представник ЖКК -30, в обличчі начальника ПІБ склали цей акт про те, що володілець передав, а ЖКК прийняв на утримання квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 114-115).

Договором №К-8-132 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 10.09.2009 року підтверджується, що Комунальне житлове підприємство №35 в особі директора Белікова В.О., з одного боку та ОСОБА_2 уклали договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 116-117).

21 червня 2000 року завідуючою Сьомої криворізької державно нотаріальної контори Лігутою О.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_7 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за №2-3014. (а.с. 118).

05 жовтня 2020 року державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі №1064, відповідно до якого, спадщина, на яке видано це свідоцтво складається із 1/6 частки трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , належала ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_7 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. (а.с. 119-120).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласника мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за № 20 від 22.12.1995 року, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

Згідно з ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ч. 1 ст. 357 ЦК України - вважаючи, що частки є рівними, оскільки будь-якого договору між сторонами про розмір часток суду не надано.

Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно із ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст. 369 ЦК).

За положеннями ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 13.10.1993 року дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3 , яка була приватизована згідно із законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі свідоцтва про право власності, видане 10.12.1993 року №6740, згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарств Виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 13.10.1993 року №С6151. Зазначена квартира на момент її приватизації з жовтня 1993 року також дійсно належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Таким чином, на момент приватизації спірної квартири свідоцтво про право власності було видано на 6-ох осіб, у тому числі на позивача, відповідача, та третіх осіб, та їх частки складали у праві власності на квартиру на момент її приватизації з урахуванням часток інших власників по 1/6 частки. Відомості про відступ від рівності частки в матеріалах справи відсутні.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , яка володіла 1/6 часткою спільної квартири, ця частка була фактично успадкована, але не оформлена належним чином її сином, ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , якому належала на праві власності в спірній квартирі також 1/6 частки, яку успадкувала його дружина, відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 21.06.2000 року (а.с.118). Крім того, відповідач ОСОБА_2 успадкувала після смерті чоловіка та отримала належну йому 1/6 частку квартири у вигляді спадщини після смерті його матері ОСОБА_8 , яку він за життя не переоформив, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.10.2020 року. (а.с. 119-120). Таким чином, на момент звернення позивача до суду відповідач володіла на підставі трьох правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1993 року №6740, свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2000 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2020 року 3/6 частками квартири. При цьому 2/6 частки були виділені окремо та зазначені в отриманих нею свідоцтвах про право на спадщину за законом (а.с. 118-120). Таким чином, позивачу у спірній квартирі належить на праві приватної спільної сумісної власності 1/6 частина квартири.

Отже, оскільки позивач не може реалізувати належне йому право щодо спірної нерухомості, визначення часток необхідно для особистого розпорядження, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити та визначити за ОСОБА_1 1/6 частку на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 40 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1), стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 121, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Уточнені зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи з боку позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання часток у спільному майні задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В.Чернова