КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року місто Київ

Справа 759/12172/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9383/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання Ковальова В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року (у складі судді Петренко Н.О., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання відмови в приватизації незаконною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Святошинської РДА в м. Києві, в якому просив визнати відмову Святошинської РДА в м. Києві у наданні дозволу ОСОБА_1 на приватизації житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 незаконною; просив зобов`язати Святошинську РДА вчинити дії з приватизації житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з 07 жовтня 2008 року позивач зареєстрований та постійно проживає у квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 07/10/08 серії «АРМА».

10 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинської РДА в м. Києві із заявою про приватизацію жилого приміщення, ізольованої квартири АДРЕСА_1 .

25 березня 2021 року отримав письмову відмову у приватизації. Вважає відмову незаконною, оскільки 10 грудня 2010 року повністю весь будинок, без виключення ізольованих квартир, які використовувалися під гуртожиток у даному будинку, було прийнято до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації згідно розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 грудня 2010року № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» в статусі житлового будинку. Будь-яких даних, що ізольовані квартири АДРЕСА_1 мали зареєстрований у визначеному порядку статус гуртожитку у відповідача відсутні.

Згідно затвердженого реєстру гуртожитків, які перебувають у державній, комунальній та колективній власності та розташовані на території Святошинського району м. Києва, такого гуртожитку немає. На квартиру, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового фонду. ОСОБА_1 , який зареєстрований у даному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брав, житлові чеки не використовував, тому звернувся із даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. 24 квітня 2022 року, згідно поштової відмітки, подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що рішення суду прийнято за не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Зауважує, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового Фонду.

Оскільки весь жилий будинок було прийнято до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації згідно розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» в статусі житлового будинку, то заперечення відповідача щодо статусу жилого приміщення є безпідставними.

Перелік підстав визначених ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягають.

Позивачем було подано весь необхідний перелік документів і підстав для відмови в приватизації у відповідача не було, що змушує позивача звернутись до суду за захистом своїм порушених прав.

Звертає увагу апеляційної інстанції на те, що ордер на заняття кімнати (квартири) АДРЕСА_1 у відособлене користування є чинним, у встановленому законодавством порядку недійсним не визнаний. Визнання квартири житловою відбулось і повноважними державними органами шляхом проведення реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою.

11 травня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у даній справі та встановлено учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.

Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що ордер № 07/10/08 серії «АРМА» виданий ЗАТ «Холдингова компанія «АРМА» на право зайняття кімнати № 234 розміром 33,7 кв. м у гуртожитку в АДРЕСА_1 , не відповідає фактичному статусу зайнятої житлової площі, крім того відсутня інформація, що квартира АДРЕСА_1 передана до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

У приватизації жилого приміщення у гуртожитку-ізольованої квартири Позивачу відмовлено, таке рішення було прийняте відповідно до вимог Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396.

Чинним законодавством України, що визначає правові основи приватизації державного житлового фонду та регулює особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках не передбачено приватизацію жилого приміщення в гуртожитку-ізольованої квартири. Таке поняття відсутнє.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримала.

Представник відповідача до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. Святошинська РДА в м. Києві повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, а також на поштову адресу. До суду повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення, з відміткою про отримання представником за довіреністю судової повістки (а.с. 133, 144).

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача. з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що при прийнятті рішення про відмову у приватизації Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація діяла на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду так як вони відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України 2Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Статтею 345 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Частиною третьої статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

З метою реалізації конституційного права громадян мешканців гуртожитків на житло, тобто для набуття такими громадянами власного помешкання, Верховною Радою України 04 вересня 2008 року було прийнято Закон України № 500VІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, який набрав чинності з 01 січня 2009 року».

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності … (ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Відповідно до п.14 положення Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). При цьому орган місцевого самоврядування відповідно до статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має прийняти рішення щодо залишення цілісного майнового комплексу (будівлі, будинку) у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його жилих та нежилих приміщень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15 лютого 1982 року № 259 «Про дозвіл виробничому об`єднанню «Київпромарматура» на тимчасове використання під гуртожиток житлової площі будинку АДРЕСА_1 » дозволено, як виняток. Виробничому об`єднанню «Київпромарматура» тимчасово використати до 1986 року тринадцять однокімнатних квартир з АДРЕСА_1 , під гуртожиток для поселення спеціалістів Міністерства хімічного і нафтового машинобудування, які прибувають до м. Києва у відрядження для виконання робіт по реконструкції, переобладнанню та випуску спеціальної арматури.

Відповідно до довідки ПрАТ «КЦКБА» № 142-КБ 10 серпня 2021 року в період з 2008 -2015 років ПрАТ «КЦКБА» здійснювало управління житловою площею в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі агенського договору № 08/08/25 від 25 серпня 2008 року, укладеного з ЗАТ «АРМА»; КЦКБА здійснювало оплату комунальних послуг з подальшою компенсацією наймачами (а.с. 17).

Корінець ордера № 07/10/08 серія «АРМА» було отримано ОСОБА_1 01 грудня 2014 року.

З 2015 року КЦКБА не є управителем гуртожитку, не здійснює оплату комунальних послуг.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20 липня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Як вбачається із акту від 19 серпня 2021 року фактичне проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 з жовтня 2008 року до теперішнього часу (а.с.19).

З матеріалів справи вбачається, що позивач працює у ЗАТ «КЦКБА» та вселений у гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 розміром 33,7 кв.м на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку № 07/10/08 серія «АРМА» (а.с.20).

07 липня 2016 року між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та ОСОБА_1 укладено договір № 2757 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.21-26).

З довідки виконкому Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01 січня 1993 року по 05 грудня 2001 року за попереднім місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 не використовував права приватизації держаного житлового фонду (а.с.28).

Згідно довідки № 154 від 17 грудня 2020 року виданої ТВБВ №10005/01 філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою: АДРЕСА_2 але право на приватизацію житла не використовував у АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Відповідно до довідки Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 вересня 2020 року № 251 ОСОБА_1 за час реєстрації з 16 червня 2015р. по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 участі у приватизації квартири не приймав (а.с.30).

Згідно довідки Державного ощадного банку України від 06 жовтня 2020 року № 100.40/0124/4-24/2184 позивач не значиться у списку громадян, які мають право на приватизацію житла (а.с.31).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , квартира посімейного, спільного заселення розташована на 9 поверсі та складається з 1 кімнати житловою площею 18,2 кв.м, у тому числі 1-а кімната 18,2 кв.м, кухні площею 6,6 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 3,1 кв.м, коридору площею 4,0 кв.м, комори площею 1,1 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) 0,8 кв.м, лоджією, загальна площа квартири становить 33, 8 кв.м. (а.с.32-34).

10 березня 2021 року позивач звернувся до Святошинської РДА в м. Києві із заявою в якій просив оформити передачу в приватну власність вищевказаної квартири, прав на яку він на був на підставі ордеру на поселення до гуртожитку, яку займає на умовах найму. (а.с. 64).

25 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у приватизації з підстав, що приватизація жилого приміщення в гуртожитку-ізольованої квартири суперечить чинному законодавству; станом на 24 березня 2021 року інформація про розміщення гуртожитку у будинку АДРЕСА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не надходило; відсутня інформація, що АДРЕСА_1 передана до комунальної власності територіальної громади м. Києва; ордер № 07/10/08 серії «АРМА» виданий ЗАТ «Холдингова компанія «АРМА» на право зайняття кімнати № 234 розміром 33,7 кв.м у гуртожитку в АДРЕСА_1 , що не відповідає фактичному статусу зайнятої житлової площі (а.с.35-38).

Таку відмову суд вважав правомірною, через відсутність доказів, що приміщення, яке просив приватизувати позивач є гуртожитком, а також доказів про передачу такого приміщення Святошинській РДА в м Києві, за відсутності яких, у відповідача відсутні повноваження на розпорядження таким приміщенням.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового Фонду, колегія не приймає, оскільки згідно наданого ордеру № 07/10/08 серія «АРМА» позивачу надавалось жила площа в гуртожитку, а крім того квартира, яку просить приватизувати позивач, належала юридичній особі. Доказів, що така квартира передана Святошинській РДА матеріали справи не містять, а відповідно у останньої відсутні повноваження на розпорядження нею та передачу її у власність позивачу, який не набував підстав на її заселення як квартири, а отримав лише ордер на поселення до житлової площі, що тимчасово використовувалась під гуртожиток.

Доводи позивача про те, що жилий будинок АДРЕСА_1 прийнято до сфери управління Святошинської РДА в місті Києві в статусі житлового будинку, не свідчать про те, що квартири які належали юридичній особі та тимчасово передавались для використання роботодавцю позивача під гуртожиток, перестали належати цій юридичній особі і стали власністю громади Святошинського району м. Києва, та у відповідача виникло право на розпорядження такими квартирами.

Доводи позивача щодо того, що у позивача не було підстав визначених ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» для відмови в приватизації квартири колегією суддів не приймаються до уваги з таких підстав.

Пунктом першим статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до пункту дев`ятого статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.

Пунктом шостим статті 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» розтлумачено значення терміну «жилі приміщення у гуртожитку» - це жилі кімнати, жилі блоки чи жилі секції.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Стаття 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначає повноваження органів місцевого самоврядування щодо приватизації житла у гуртожитках, зокрема, прийняття рішення про надання відповідним житловим комплексам статусу «гуртожиток» і одночасно про надання дозволу на приватизацію жилих і нежилих приміщень таких гуртожитків відповідно до цього Закону.

Пунктом чотирнадцятим Положення визначено, що передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). При цьому орган місцевого самоврядування відповідно до статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має прийняти рішення щодо залишення цілісного майнового комплексу (будівлі, будинку) у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його жилих та нежилих приміщень.

Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках на правових підставах і тривалий час (не менше п`яти років).

Отже, чинним законодавством України визначено правові основи приватизації державного житлового фонду та регулює особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках після передачі таких гуртожитків у комунальну власність. Однак, зайняте позивачем житлове приміщення ні коли немало офіційного статусу гуртожитку, не було зареєстроване як гуртожиток, а відповідно на таке приміщення не поширюється закон "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» .

Таким чином, спочатку має бути прийнято рішення про реєстрацію спірної квартири, в якості гуртожитку в установленому законом порядку, про її передачу Святошинській РДА, а лише потім у відповідача виникне право на розпорядження такою квартирою.

Посилання представника позивача на те, що повноваження приймати такі рішення також належать відповідачу не свідчать про незаконність відмови, оскільки спочатку позивач має захистити свої права шляхом спонукання органів місцевої влади до прийняття відповідних рішень з метою набуття статусу спірним приміщенням, а також його переходу у володіння Святошинської РДА від підприємства, якому вказані приміщення належали після їх побудови, а вже потім ставити питання перед відповідачем, щодо розпорядження таким приміщенням та надання дозволу на його приватизацію.

Доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

При вирішенні вказаної справи районним судом правильно визначено характер правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року постановлене з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Також, враховуючи положення ст.141, 382 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна