Номер провадження: 22-ц/813/3403/23
Справа № 521/3122/20
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - Одеська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Зілковська Катерина Леонідівна,

третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горбань Марина Валентинівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року у складі судді Мазун І. А.,

встановив:

В лютому 2020 року Одеська міська рада звернулася до з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Зілковська К.Л., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горбань М.В.

У позовній заяві посилалася на те, що 20.10.2016 Малиновським районним судом м. Одеси ухвалене рішення у цивільній справі №521/16490/16 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19.12.2016 на підставі вказаного рішення суду від 20.10.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л. видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом, після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . 22.12.2016 ОСОБА_1 продала вказану квартиру ОСОБА_2 , про що укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горбань М.В. та за ОСОБА_2 . Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 у цивільній справі №521/16490/16 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю скасовано, заява ОСОБА_1 залишена без розгляду. Оскільки рішення суду від 20.10.2016, на підставі якого видано свідоцтво про право на спадщину за законом, скасовано, ОСОБА_1 не мала права на спадкування, свідоцтво про право на спадщину є недійсним, а вказана кватира є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади, просив визнати спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 відумерлою; визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л. на ім`я ОСОБА_1 як спадкоємця, після смерті ОСОБА_3 ; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів судовий збір та встановити порядок виконання рішення суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року позов Одеської міської ради задоволено. Визнано спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 відумерлою. Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 грудня 2016 року, серія та номер: 1671, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір в сумі 12602 грн. Встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування рішення (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 33014542 від 19.12.2016, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною, скасування рішення, індексний номер рішення: 33109497 від 22.12.2016, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горбань Мариною Валентинівною, а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не надав оцінки запереченням та аргументам ОСОБА_2 . Існування дефекту структури рішення, а саме: відсутність послідовного дослідження судом заявлених підстав позову та предмету спору на предмет відповідності праву та фактам, а також нездійснення судом перевірки заявлених обставин належними та достовірними доказами, тощо є таким, що має невипадковий характер та піддає сумніву безсторонність суду. Суд, досліджуючи зміст спірних правовідносин, не звернув увагу ані на те, що недійсність свідоцтва про право на спадщину навряд чи може впливати на спадкові права, оскільки його наявність/відсутність не може відбиватися на їх виникненні, ані на те, що використання Одеською міською радою права вимоги на правах спадкоємця після померлого ОСОБА_3 , не відповідає концепції сингулярного правонаступництва щодо спадщини, яка отримується територіальною громадою в порядку відумерлості. Окрім того, апелянт вважає, що конструкція «вибуло не з їхньої волі іншим шляхом» поруч із тим, що суб`єктом застосування претендує бути публічно-правове формування, має піддаватись судом відчутній критиці та бути перевіреною доказами, а не просто стверджуватись як ніким не заперечуваний факт. ОСОБА_2 спірну квартиру набула у власність на підставі відплатного, ніким не оскарженого правочину, а не на підставі свідоцтва про право на спадщину, квартира не вибувала з комунальної власності, бо туди ніколи «не вбувала», оскільки належала ОСОБА_3 на праві власності і до переходу майна у власність ОСОБА_2 відумерлою не визнавалась.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги, посилаючись на недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила постановити окрему ухвалу щодо обставин реєстрації права власності на квартиру на підставі рішення, яке не набрало законної сили.

Представник Одеської міської ради вважав рішення суду законним і обґрунтованим, посилаючись на вибуття квартири з власності територіальної громади міста на підставі незаконного рішення суду, правомірність витребування квартири, відповідність вимог критеріям втручання держави в право на мирне володіння майном, передбаченим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідність забезпечення та захист інтересів територіальної громади міста, законність рішення суду першої інстанції та спробу повторно переглянути рішення, що є порушенням принципу остаточності судового рішення.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горбань М.В. направила до суду письмові пояснення, в яких посилалася на те, що договір купівлі - продажу, посвідчений нею 22.12.2016, за реєстром №845, є законним та правомірним, відповідає положенням чинного законодавства та не визнаний судом недійсним, його укладанню передувало три юридично значущі дії, які виключають сумніви щодо добросовісності набувача.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.09.1994 УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1 .

12.04.2007 Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, за реєстром №3-1744 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину цієї кватири, яка належала ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 23.02.2010 Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, за реєстром №3-317, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину цієї кватири, яка належала ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 17 червня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис № 6276 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири загальною площею - 44,4 кв.м., житловою площею - 29,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У спірній квартирі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований з 17.03.1971 по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день своєї смерті.

Заповіти та спадкові договори спадкодавцем ОСОБА_3 не складались.

20.10.2016 рішенням Малиновського районного суду м.Одеси у цивільній справі №521/16490/16 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_7 встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.11.2016 за заявою ОСОБА_1 про відкриття спадщини після померлого ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Е.Л. заведена спадкова справа № 05/2016, номер у спадковому реєстрі 59767612.

Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталися.

19.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серії та номер:1671 на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване 19.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер: 33014542.

22.12.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горбань М.В., за яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано 22.12.2016, рішення: 33109497.

24.10.2019 ухвалою Одеського апеляційного суду скасовано рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20.10.2016 у цивільній справі №521/16490/16 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 , заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває кримінальна справа №521/4788/19 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.384 КК України, на час вирішення спору вироку у справі немає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що:

-У ОСОБА_3 відсутні спадкоємці за заповітом і за законом;

-ОСОБА_1 після скасування рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 та залишення її заяви без розгляду до суду в порядку позовного провадження не зверталася, належність до кола спадкоємців не підтвердила;

-свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру є недійсним;

-відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом є підставою для визнання квартири відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Одеси за заявою Одеської міської ради;

-ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки не знала і не могла знати, що ця квартира є відумерлою спадщиною;

-вибуття квартири з комунальної власності без волі територіальної громади м. Одеси є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування спірної квартири в порядку статті 388 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в частині того, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, Одеською міською радою не оскаржене.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Тому у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Частинами першою-третьою статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою.

До звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.

При цьому, за положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України, справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі, тому такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться.

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А отже, застосовуючи аналогію закону, територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації, що є єдино можливим способом захисту прав.

Також враховуючи те, що лише власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 522/2110/15 та від 30 червня 2020 року у справі N 19/028-10/13), то за умов, коли спадщина не набула статусу відумерлої, зокрема за наслідком набрання судовим рішенням законної сили про визнання її такою і це право не зареєстровано за територіальною громадою, орган місцевого самоврядування не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з її володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі N 521/2553/19, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15.

Встановлено у цій справі, що спірна квартира відчужена ОСОБА_1 , яка не мала на це прав, оскільки остаточно не підтвердила свою належність до кола спадкоємців ОСОБА_3 , а рішення за яким право було набуте, скасоване.

Однак квартира придбана ОСОБА_2 до визнання спадщини відумерлою, добросовісність останньої як набувача майна не спростована позивачем та рішення в цій частині ним не оскаржене. До укладання договору купівлі - продажу право власності на спірну квартиру було зареєстроване на підставі визначених законом підстав, відтак очевидні ознаки, які б могли піддавали сумніву правомірність угоди на час її укладання, не встановлені.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заявлені у цій справі, не підлягають задоволенню з тих підстав, що за умов відчуження за договором купівлі-продажу на користь добросовісного набувача спадкового майна, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості цього майна за ринковими цінами, а не на визнання цієї спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді.

Оскільки позивач не є власником чи користувачем спірного майна, то не підлягають задоволенню вимоги про витребування майна, так само як і вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину незаконним, оскільки не призведуть до відновлення прав Одеської міської ради.

Враховуючи викладене, рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Доводи апеляційної скарги про небезсторонність суду першої інстанції є безпідставними, надані копії запису судових дебатів, зображень учасників справи не є підтвердженням таких обставин, тому не стали підставою скасування рішення суду.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В рішенні суду першої інстанції зазначені підстави ухваленого рішення, що також не надає підстав вважати обґрунтованими доводи скарги щодо небезсторонності суду.

Доводи про відсутність суспільного інтересу в діях Одеської міської ради є необґрунтованими, оскільки Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування при виниклих правовідносинах щодо майна, яке мало стати власністю територіальної громади міста, діє від імені та в інтересах останньої.

Доводи відповідача про неналежне виконання органами місцевого самоврядування своїх повноважень викладеного не спростовують, тому обставини обліку безхазяйних квартир міста, кількості розподілених квартир серед членів громади на суть цього спору не впливають.

Реєстрація права власності на спірну квартиру за Одеською міською радою відбулась 15.07.2022, тобто після ухвалення рішення у справі, відтак не впливає на зміст та законність рішення суду першої інстанції.

Помилкове зазначення судом першої інстанції про набрання рішенням законної сили у цій справі усунено Малиновським районним судом м.Одеси шляхом внесення відповідних змін до системи ЄСІТС, а відновлення реєстрації права державним реєстратором за таких обставин не потребує втручання апеляційного суду, оскільки помилка підлягає виправленню в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність маркованої продукції в суді першої інстанції протягом певного періоду, що унеможливлювало відправку поштової кореспонденції, є об`єктивною обставиною, яка підтверджена довідкою відповідальної особи.

В свою чергу, відповідно до ст. 27 Закону України ««Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації через наявні обтяження прав не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене, підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.

Відповідно до частини першої та пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 37806 грн, тому він підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року скасувати.

В задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Зілковська Катерина Леонідівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горбань Марина Валентинівна про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна від добросовісного набувача відмовити.

Стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 37806 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 28.06.2023

Головуючий:

Судді: