Справа № 569/1887/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника позивача адвоката Чехомського О.В.,

представника відповідача Яковчук О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» № 21/к від 10 січня 2022 року «Про відсторонення від роботи начальника групи обліково-розрахункової групи № 3 (Рівне) виробничого штату служби електропостачання ОСОБА_1 » та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог вказує те, що з 12.03.2021 року вона працює на посаді начальника обліково-розрахункової групи № 3 виробничого штату служби електропостачання регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця».

11 січня 2022 року вона була відсторонена від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.

З оспорюваним наказом вона незгідна, оскільки при його винесенні відповідач не врахував факт добровільності вакцинації від COVID-19 та роботодавець не має права застосовувати будь-які заходи впливу до працівника, якщо останній не бажає її проходити. Вказує, що відповідач порушив її право на працю, передбачене ст. 43 КЗпП України, оскільки відсторонення від роботи можливе лише з підстав, визначених ст. 46 КЗпП України. Обмеження прав громадян на працю можливе лише в умовах військового чи надзвичайного стану, який в країні не запроваджено.

Звертає увагу на те, що у наказі про відсторонення, роботодавець, як на правову підставу відсторонення, вказує ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», у якій наявне посилання на те, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Основною підставою посилань на норми ст. 12 вищевказаного закону є саме нібито наявний ризик поширення ними інфекційних хвороб, в зв`язку з чим позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Однак ст. 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», не містить щеплення проти COVID-19 в переліку обов`язкових щеплень.

Зазначає, що на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, вона могла б працювати дистанційно.

19.05.2022 року відповідачем через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач в період з 03.12.2021 року по 11.01.2022 року, а ні в подальшому не надав відповідачу документи, що підтверджували проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або документів, які вказували на протипоказання до щеплення. Стаття 46 КЗпП України передбачає відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом в тому числі в інших випадках, передбачених законодавством. До таких випадків, зокрема, відноситься відмова або ухилення від профілактичних щеплень проти COVID-19. Стаття 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» зобов`язує робити щеплення в передбачених законом випадках, відмова ж від них передбачає відсторонення від виконання зазначених видів робіт. Міністерством охорони здоров`я України розроблено та затверджено наказом від 04.10.2021 № 2153 перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням: до цього переліку увійшли працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 року № 83.

Згідно вказаної постанови АТ «Українська залізниця» входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 (в редакції чинній станом на 08.09.2021) зобов`язано керівників підприємств, установ та організацій відсторонювати від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача адвокат Чехомський О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задоволити.

Представник відповідача Яковчук О.Д. в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді начальника обліково-розрахункової групи № 3 виробничого штату служби електропостачання регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця».

Наказом заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» № 21/к від 10.01.2022 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 11.01.2022 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України, законодавство про працю складається із КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 ст. 46 КЗпП України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, цей перелік не є вичерпним та за змістом вищеназваної статті КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені законодавством, тобто певним нормативним документом (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №755/6458/15-ц).

Законодавством, яке підлягає застосуванню до правовідносин, які є предметом розгляду у цій справі, відноситься Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ, Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.12.1994 року № 4004-ХІІ, Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, Постанова Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236», накази Міністерства охорони здоров`я від 5 лютого 2020 року за № 521 та від 04 жовтня 2021 року № 2153.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону № 1645-ІІІ, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ України) (Положення про МОЗ України, затверджене постановою КМУ від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90).

COVID-19 було віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб наказом МОЗ України від 05 лютого 2020 року за № 521, яким розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ України від 19 липня 1995 року № 133, було доповнено пунктом 39 такого змісту: «39. COVID-19».

Постановою КМУ № 1236 (в редакції від 26 жовтня 2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, який був встановлений постановами КМУ України від 11 березня 2020 року № 211, від 20 травня 2020 року № 392 та від 22 липня 2020 року № 641.

Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року № 83. До цього переліку входить АТ «Укрзалізниця».

Постановою КМУ України від 20 жовтня 2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236» та доповнено її пунктом 41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ України від 4 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону № 889-VIII, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-ХІІ громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Вказані нормативні акти неконституційними, нечинними чи незаконними на час вирішення спору в передбаченому законом порядку не визнавалися.

Як видно зі змісту позовної заяви та наданих суду доказів, у ОСОБА_1 щеплення відсутнє, від його проведення вона відмовилася та не надала роботодавцю і суду доказів про наявність у неї абсолютних протипоказань до проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби.

Таким чином, відсторонення ОСОБА_1 від роботи ґрунтується на вимогах закону, здійснено у спосіб, передбачений законом та за існування правових та фактичних підстав.

Доводи позивача на обґрунтування позову про те, що спірний наказ суперечить ст. 43 Конституції України є необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства України не містять норм щодо примусової вакцинації, тому діюче законодавство у разі відмови чи ухилення від обов`язкової вакцинації дозволяє відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати.

Відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2020 року по справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Суд зазначає, що обов`язковість щеплення є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція).

Між тим, такі втручання цілком припустимі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві.

Досліджуючи питання наявності закону ЄСПЛ в ухваленому 08 квітня 2021 року рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13) у рішенні, яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266):

«Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, «Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки» [GC], №№28859/11 і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 року, з додатковим посиланням)».

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи:

«Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

У відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації суд наводить такі доводи:

«285. … Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З огляду на викладене суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд звертає увагу, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.

Держава, встановивши відсторонення працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави від виконання обов`язків, які ухиляються чи відмовляються від профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року по справі № 130/3548/21.

Згідно із витягом зі штатного розпису, обліково-розрахункової групи № 3 (м. Рівне) служби електропостачання регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» налічує 3 штатні одиниці. Робоче місце ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Кількість соціальних контактів працівника на робочому місці зокрема прямих 3 особи це - провідний бухгалтер, бухгалтер 1 категорії та начальник виробничого структурного підрозділу «Рівненська дистанція електропостачання», які контактують між собою впродовж робочого дня при виконанні посадових обов`язків згідно Посадової інструкції.

У довідці-характеристиці начальника центру бухгалтерського та податкового обліку служби електропостачання регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» зазначено, що начальником обліково-розрахункової групи № 3 Рівне забезпечується ведення бухгалтерського та податкового обліку, з дотриманням єдиних методологічних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з урахуванням особливостей та технології оброблення облікових даних та організація бухгалтерського та податкового обліку в обліково-розрахунковій групі № 3 Рівне.

Водночас, обов`язки ОСОБА_1 згідно Посадової інструкції, зокрема щодо здійснення контролю за своєчасним та в повному обсязі нарахуванням заробітної плати, в частині візування відомостей на зарплату та аванс. Здійснення контролю за своєчасним та в повному обсязі обліком товарноматеріальних цінностей та МШП по ОРГ № 3. Забезпечення контролю за виконанням обов`язків підлеглих працівників у встановлені терміни та вживає заходи щодо своєчасного надходження первинних документів, складання бухгалтерських регістрів за відповідними ділянками бухгалтерського обліку, що надходить до обліково-розрахункової групи № 3.

Ваємовідносини та співпраця в межах повноважень та компетенції з працівниками підрозділу передбачено Розділом 8 Посадової інструкції Е-пі-019/1 ОСОБА_1 .

Таким чином, виконання позивачкою своїх трудових обов`язків передбачає велику кількість прямих соціальних контактів, що свідчить про наявність високого рівня загрози, яку потенційно могла нести Позивачка на роботі будучи невакцинованою, в частині поширення інфекційної хвороби COVID-19, як серед працівників відповідача (працівників відділу та підрозділу в межах філії, інших підрозділів філій) так і серед представників сторонніх замовників (підприємств, організацій) чи окремих фізичних осіб.

Водночас соціальні контакти позивачки з працівниками інших підрозділів, філій АТ «Укрзалізниця» та з представниками сторонніх замовників, а також контакт позивачки з пробами, переданими для проведення аналізу та результатами вимірювань (протоколами), які надаються замовникам, свідчить про збільшену вірогідність зараження COVID-19.

Згідно із посадовою інструкцією Позивачки :

Начальник обліково-розрахункової групи виконує такі завдання та обов`язки:

5.3. Самостійно та в повному обсязі вести бухгалтерський та податковий облік основних засобів, МНМА та нематеріальних активів, доходів, витрат з дотриманням методологічних засад бухгалтерського обліку та з урахуванням особливостей діяльності підрозділу і технології оброблення даних.

5.4. Вести в повному обсязі облік розрахунків з підзвітними особами (відрядження).

5.5. Здійснювати реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування/ частки згідно п. 198.5, п.199.1 ПКУ та складає податкову декларацію з податку на додану вартість в програмному забезпеченні М.Е.DOC IS по виробничому підрозділу «Рівенська дистанція електропостачання» код філії 063 до переукладення дохідних та витратних договорів на 005 філію ВСП «Служба електропостачання».

5.6. Вноситти господарські операції в АСБО «Фобос» розрахунки з покупцями, орендарями, постачальниками та замовниками, орендодавцями згідно укладених договорів, інформацію в Систему договір УЗ IBM Lotus Notes.

5.7. Здійснювати внесення платіжних доручень до оплати в модулі «Централізоване фінансування» та опрацьовує банківські виписки.

5.9. Здійснювати контроль за своєчасним та в повному обсязі нарахуванням заробітної плати.

5.10. Здійснювати контроль за своєчасним та в повному обсязі обліком товарно матеріальних цінностей та МШП по ОРГ № 3.

5.11. Забезпечувати контроль за виконанням обов`язків підлеглих працівників у встановлені терміни та вживає заходи щодо своєчасного надходження первинних документів, складання бухгалтерських регістрів за відповідними ділянками бухгалтерського обліку, що надходить до обліково-розрахункової групи № 3.

5.12. Забезпечувати надання відповідних даних для складання фінансової звітності, складає окремі її форми, а також форми іншої періодичної (оперативної, управлінської) звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

5.13. Бере участь та контролює проведення інвентаризації активів та зобов`язань в строки встановлені наказом начальника ВСП «Служба електропостачання», правильності оформлення матеріалів до інвентаризації.

5.14. Вживає необхідні заходи щодо запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку.

5.15. Брати участь у роботі з підготовки розроблення системи та форм внутрішньогосподарського (управлінського) обліку та правил документообігу, додаткової системи рахунків і регістрів аналітичного обліку та контролю господарських операцій та забезпечує збереження майна, раціонального та ефективного використання матеріалів.

5.16. Забезпечувати користувачів бухгалтерської звітності достовірною бухгалтерською інформацією з відповідного напрямку (ділянки) обліку та повне і достовірне відображення інформації, що міститься в прийнятих до обліку первинних документах, на рахунках бухгалтерського обліку і господарських операцій. Надавати відповіді (інформацію) на вказівки керівництва залізниці.

5.17. Надавати розпорядження щодо збереження бухгалтерських документів, оформляє їх відповідно до встановленого порядку для передачі до архіву з метою зберігання протягом встановленого строку.

5.18. Слідкувати за формуванням, веденням та зберіганням бази даних бухгалтерської інформації, вносити зміни в довідкову і нормативну інформацію, що використовується при обробці даних.

5.19. Брати участь у розробці та здійсненні заходів, спрямованих на дотримання фінансової дисципліни і раціональне використання ресурсів.

5.20. Брати участь у проведенні аналізу фінансово - господарської діяльності підприємства за даними бухгалтерського обліку і звітності.

5.21. Виконувати та контролюти своєчасне виконання завдань, обов`язків, розпоряджень і окремих службових доручень Начальника Центру бухгалтерського та податкового обліку, заступника начальника Центру, начальників відділу Центру.

5.24. Тримати робоче місце і техніку яку використовує для виконання своїх обов`язків в чистоті і працездатному стані.

5.27 Контролює за щоденним обліком робочого часу підлеглих працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 60-2 КЗпП України, дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

Відповідно до ч. 2 ст. 60-1 КЗпП України, надомна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником за місцем його проживання або в інших визначених ним приміщеннях, що характеризуються наявністю закріпленої зони, технічних засобів (основних виробничих і невиробничих фондів, інструменту, приладів, інвентарю) або їх сукупності, необхідних для виробництва продукції, надання послуг, виконання робіт або функцій, передбачених установчими документами, але поза виробничими чи робочими приміщеннями роботодавця.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка працює на підприємстві відповідача на посаді начальника обліково-розрахункової групи № 3 Рівне. Беручи до уваги посадові обов`язки та специфіку роботи у зв`язку з чим безумовно має багато соціальних контактів на робочому місці і не може працювати дистанційно та потенційно може нести загрозу зараження оточуючих COVID-19.

Верховний Суд у своїх Постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 716/76/22 та № 130/3505/21 зазначає, що держава зобов`язана здійснити ефективні заходи - зокрема, правове регулювання та відповідну адміністративну практику - з метою захисту людини і суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19. Через поширення хвороби під загрозою опинилося життя і здоров`я людей, фундаментальні конституційні цінності.

Під час протидії пандемії право на життя і право на охорону здоров`я є найбільш тісно пов`язаними. Відповідно до частини першої статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Згідно з частиною першою статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Зв`язок між цими конституційними правами полягає в тому, що недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я в умовах пандемії можуть означати безпосереднє посягання на право кожної людини на життя.

Суд звертає увагу на те, що відсторонення від роботи має наслідком втрати заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення позивача відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення прав позивача на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, контракт не припинений. Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Аналізуючи зазначені вимоги законодавства та враховуючи, що під час виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків є необхідність у контактуванні з іншими працівника цього підприємства, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню, а іншу форму організації роботи (зокрема дистанційну або надомну) відповідач організувати позивачу не може, тому АТ «Укрзалізниця» правомірно було змушено ухвалити рішення про відсторонення позивача від роботи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у неї є будь-які протипоказання до проведення профілактичних щеплень, зокрема медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, в ході судового розгляду не встановлено, що позивачка в усній чи іншій формі повідомила роботодавця про наявність у неї протипоказань.

За таких обставин суд констатує, що позивачка сама відмовилась від обов`язкової вакцинації.

Аналізуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд вважає вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення її від роботи необґрунтованими.

Також відсутні підстави для задоволення похідної вимоги про виплату невиплаченої заробітної плати за час відсторонення позивача від роботи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись положеннями ст. 43 Конституції України, ст.ст. 4, 46 КЗпП України, Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ, Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.12.1994 року № 4004-ХІІ, Постановою КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, Постановою КМУ від 20 жовтня 2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236», Наказами Міністерства охорони здоров`я від 5 лютого 2020 року за № 521 та від 04 жовтня 2021 року № 2153 та ст.ст. 76-82, 89, 90, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук