Постанова

Іменем України

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 547/692/20

провадження № 61-7608св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Онищенко Руслан Миколайович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» на постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Абрамова П. С.,

Пікуля В. П., Панченка О. О., від 12 липня 2022 року.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У липні 2020 року ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Райземінвест-2017», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Онищенко Р. М., про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права оренди землі, визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди землі.

2. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 31 грудня 2013 року між

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки :00:005:0082 строком на 10 років, який зареєстровано 19 серпня 2015 року. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» вказувало, що користувалося вказаною земельною ділянкою, однак до закінчення строку договору йому стало відомо від ТОВ «Райземінвест-2017» про те, що останнє має право користування спірною земельною ділянкою, оскільки 03 листопада 2017 року договір оренди землі, укладений 31 грудня 2013 року між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , було розірвано сторонами, а 10 вересня 2019 року відповідачі уклали між собою договір оренди цієї земельної ділянки, право оренди за яким було зареєстровано 16 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області Онищенком Р. М.

3. Позивач зазначав, що уповноважені посадові особи ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» не укладали 03 листопада 2017 року угоду про дострокове припинення договору оренди від 31 грудня 2013 року, вказана угода була укладена всупереч інтересам ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та без виявлення дійсної волі орендаря, підписана неуповноваженою особою, укладена у результаті зловмисної домовленості представника товариства з власником земельної ділянки, а тому угода суперечить закону та підлягає визнанню недійсною, як і наступний договір оренди земельної ділянки.

4. З урахуванням зазначеного, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» просило визнати недійсною угоду б/н від 03 листопада 2017 року про розірвання договору оренди землі б/н від 31 грудня 2013 року; визнати недійсним договір оренди землі б/н від 10 вересня 2019 року з кадастровим номером :00:005:0082, площею 3,1342 га, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017»; скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області Онищенка Р. М. про припинення права оренди позивача щодо спірної земельної ділянки, а також про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Райземінвест-2017» щодо вказаної земельної ділянки.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області у складі судді Старокожка В. П. від 12 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено.

6. Визнано недійсною угоду б/н від 03 листопада 2017 року про розірвання договору оренди землі від 31 грудня 2013 року, укладену між ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , на підставі якої було припинено речове право (право оренди) ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082.

7. Скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області

Онищенка Р. М. індексний номер 48580688 від 09 вересня 2019 року про державну реєстрацію припинення іншого речового права (права оренди)

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082, з одночасним визнанням права оренди

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082 на підставі договору оренди від 31 грудня 2013 року.

8. Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 10 вересня 2019 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082.

9. Скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області

Онищенка Р. М., індексний номер 48688896 від 16 вересня 2019 року про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди)

ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082, з одночасним припиненням права оренди

ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що довіреність

від 09 вересня 2016 року, на підставі якої діяв директор ВП «АФ «Семенівська»

Сліпаченко П. П. під час укладення угоди від 03 листопада 2017 року, не передбачала повноважень останнього на розірвання договорів оренди. Він був уповноважений лише на укладення договорів від імені ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт». Довіреність складена таким чином, що вона не може розширювати повноваження представника. Перевищення ОСОБА_2 своїх повноважень при укладенні спірної угоди від 03 листопада 2017 року про розірвання договору оренди земельної ділянки від 31 грудня 2013 року між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , а також відсутність волевиявлення ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на укладення цієї угоди свідчить про наявність підстав для визнання її недійною.

11. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_1 після підписання угоди про розірвання договору оренди землі отримувала оренду плату протягом двох років і не вимагала фактичного припинення користування земельною ділянкою, а ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» проводило обробіток землі. Власнику земельної ділянки було відомо, що ОСОБА_2 не був директором ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт», а діяв на підставі довіреності від 09 вересня 2016 року, якою прямо не передбачено його право розривати договори оренди землі. Суд визнав доводи сторони відповідача про необізнаність ОСОБА_1 про наявність обмежень у повноваженнях ОСОБА_2 на укладення спірної угоди від 03 листопада 2017 року такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

12. Суд першої інстанції встановив, що при здійсненні реєстрації права на підставі оспореної угоди від 03 листопада 2017 року про дострокове розірвання договору оренди землі між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , державний реєстратор Онищенко Р. М. не перевірив ані наявності самої довіреності ОСОБА_2 , про яку зазначено в тексті угоди, ані наявності повноважень ОСОБА_2 за цією довіреністю на укладення такого виду угод, що є підставою для скасування державної реєстрації припинення права оренди за ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт».

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

13. Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 липня 2022 року апеляційну скаргуТОВ «Райземінвест-2017» задоволено. Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2022 року скасовано.

14. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» до ОСОБА_1 , ТОВ «Райземінвест-2017» відмовлено.

15. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що при укладенні угоди відповідачці ОСОБА_1 надавалися для ознайомлення документи, які визначали коло повноважень ОСОБА_2 , роз`яснювався їх юридичний зміст.

16. Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не знала та не могла передбачити, що у директора підрозділу товариства відсутні повноваження діяти від імені юридичної особи, тобто діяла добросовісно. Безпідставними визнані доводи позивача про наявність зловмисної домовленості між підписантами угоди, оскільки аналіз статті 232 Цивільного кодексу України свідчить, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої проти інтересів особи, яку представляють, чого позивачем не доведено.

Узагальнені доводи касаційної скарги

17. 08 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», в якій заявник просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 12 липня 2022 року, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2022 року залишити без змін.

18. Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначив неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 906/100/17, від 12 червня 2018 року у справі № 927/976/17, від 17 липня 2018 року у справі № 915/1145/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 925/1453/16, від 02 квітня 2019 року у справі № 904/2178/18, від 12 червня 2019 року у справі № 927/976/17, від 18 червня 2019 року у справі № 920/330/18, від 26 червня 2019 року у справі № 193/344/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 910/22198/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 220/1588/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 522/4840/18, від 05 травня 2020 року у справі № 911/1634/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 5477/35/18, від 09 березня 2021 року у справі № 754/5827/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» стверджує, що ОСОБА_2 , як представник юридичної особи, не наділявся повноваженнями на дострокове розірвання договорів оренди. Товариство не мало жодних намірів надавати ОСОБА_2 повноваження на розірвання договорів оренди, більше того встановило заборону вчинення таких дій у положенні про

ВП АФ «Семенівська» та обмежило коло повноважень змістом положення та довіреності. На момент, коли спірна угода мала вступити в силу (проведення державної реєстрації 04 вересня 2019 року), довіреність ОСОБА_2 від 09 вересня 2016 року, на підставі якої він діяв буцімто в інтересах товариства, підписуючи оспорену угоду, вже була припинена.

20. На думку заявника, додатковим підтвердженням того, що

ОСОБА_1 діяла недобросовісно є той факт, що земельна ділянка на дату укладення оспореної угоди та підписання акту про її повернення не була фактично повернута, орендні правовідносини припинені не були. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» продовжувало користуватися спірною земельною ділянкою протягом тривалого часу, а ОСОБА_1 продовжувала отримувати орендну плату. Крім того, недобросовісність дій орендодавця простежується у тому, що її метою була передача цієї земельної ділянки іншій юридичній особі (керівником і засновником якої є підписант угоди ОСОБА_2 ) і протиправне позбавлення позивача права оренди на майно. Висновок апеляційного суду про необізнаність ОСОБА_1 з відсутністю повноважень ОСОБА_2 на укладення угоди не відповідає дійсним обставинам справи. У будь-якому разі ОСОБА_2 при підписанні угоди про дострокове розірвання договору оренди діяв всупереч інтересам довірителя та на шкоду товариству, яке він представляв лише у частині правовідносин, що є порушенням вимог статті 238 ЦК України.

21. Від ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, оскільки справа № 547/727/20 (спір у подібних правовідносинах) була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

22. Заявлене клопотання до задоволення не підлягає, оскільки ухвалою Великої Палати Верховного Суду 25 травня 2023 року справу № 547/727/20-ц (передана на її розгляд ухвалою від 30 листопада 2022 року) за позовом ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» до ОСОБА_3 , ТОВ «Райземінвест-2017», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - державний реєстратор КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Онищенко Р. М., про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права оренди землі, визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди землі, за касаційною скаргою ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на постанову Полтавського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року повернуто на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23. Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 547/692/20.

24. Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

25. У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Вказує, що апеляційний суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшов правильних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не доведено недобросовісності в діях ОСОБА_1 при укладенні угоди про розірвання договору оренди з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт». Вважає, що ОСОБА_1 діяла добросовісно на момент укладення з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» угоди про розірвання договору, не знала та не могла передбачити наявність обмежень у повноваженнях директора підрозділу ОСОБА_2 та відсутність відповідних повноважень на вчинення оспорюваного правочину.

26. У поданому відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Райземінвест-2017»посилається на те, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи, якщо саме ця третя особа, вступаючи у правовідносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 діяла добросовісно та розумно, укладення оспорюваного правочину повністю відповідає її внутрішній волі, що виключає наявність підстав для визнання правочину недійсним з підстав, наведених у позовній заяві та касаційній скарзі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на підставі довіреності від 09 вересня

2016 року уповноважило директора виробничого підрозділу АФ «Семенівська» Сліпаченка П. П. представляти підрозділ та інтереси товариства в органах нотаріату, інших державних, громадських та комерційних підприємствах, установах і організаціях з питань: укладання та підписання договорів оренди земельних часток (паїв), земельних ділянок сільськогосподарського призначення та з питань реєстрації права користування такими земельними ділянками; укладання та підписання договорів оренди майна, яке було розпайоване між колишніми членами колективних сільськогосподарських підприємств, а також з питань укладення та підписання договорів схову та купівлі такого майна; укладання та підписання договорів купівлі права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та оформлення прав власності Товариства на такий майновий пай; укладення та підписання з юридичними та фізичними особами України господарських угод, в тому числі купівлі-продажу, постачання, спільної діяльності, інших угод, передбачених законодавством України, з урахуванням обмежень до 45 000 грн; у відносинах з юридичними та фізичними особами щодо всіх інших дій, пов`язаних з цією довіреністю.

28. Вказаною довіреністю представнику надано право підписувати договори оренди земельних ділянок чи земельних часток (паїв) від імені орендаря та інші будь-які документи, які пов`язані з оформленням та реєстрацією таких договорів. Також ОСОБА_2 був наділений правом на укладення та підписання з юридичними та фізичними особами України господарських угод, в тому числі купівлі-продажу, постачання, спільної діяльності, інших угод, передбачених законодавством України, з урахуванням обмежень до 45 000 грн. Крім цього, ОСОБА_2 був уповноважений організовувати та контролювати здійснення документообігу в

ВП АФ «Семенівська», а також вчиняти інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю та з функціональними обов`язками директора виробничого підрозділу. Довіреність була дійсною до 09 вересня 2018 року.

29. У відповідності до трудового договору (контракту) № 2, укладеного між

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_2 12 грудня 2016 року, останній призначається на посаду директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та зобов`язується здійснювати управління підрозділом в межах повноважень, наданих положенням про виробничий підрозділ, забезпечувати ефективне використання та збереження майна товариства. Директор зобов`язаний безпосередньо організовувати вчасне укладання (переукладання) договорів оренди земельних ділянок з фізичними особами-орендодавцями, а також контролювати реєстрацію укладених договорів оренди землі та оформлення супутніх документів, необхідних для здійснення такої реєстрації щодо земельних ділянок, що знаходяться в користуванні ВП товариства. Крім цього, директор зобов`язаний знаходити земельні ділянки з можливістю оренди товариством і сприяти укладенню договорів оренди відповідних земельних ділянок та їх реєстрації, а також організовувати збереження й ефективне використання майна та земельного банку, що знаходиться в користуванні виробничого підрозділу.

30. Пунктом 3.1 вказаного трудового договору передбачено, що для задоволення інтересів ВП та вирішення питань, пов`язаних з діяльністю ВП, директор ВП має право укладати господарські та інші договори згідно з чинним законодавством України та в межах повноважень, визначених статутом товариства та довіреністю, виданою генеральним директором товариства.

31. З положення «Про виробничий підрозділ Агрофірма «Семенівська»

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» 26 грудня 2008 року, слідує, що підрозділ не є юридичною особою, діє на підставі затвердженого положення та здійснює діяльність від імені товариства.

32. Пунктами 4.4, 4.5, 7.4 положення передбачено, що підрозділ не має права, зокрема, самостійно розривати будь-які договірні відносини. Підрозділ використовує майно, надане йому товариством, в тому числі орендовані земельні ділянки. Керівником підрозділу є директор, який призначається генеральним директором товариства та діє на підставі довіреності. Директор здійснює оперативне керівництво, укладає на підставі довіреності угоди з юридичними та фізичними особами та діє від імені товариства в межах повноважень, визначених положенням та виданою йому довіреністю. Директор зобов`язаний, зокрема, додержуватись статуту товариства, цього положення та повноважень, наданих йому довіреністю, а також своєчасно інформувати керівництво товариства про зміни у діяльності підрозділу, які можуть негативно вплинути на інтереси товариства.

33. В посадовій інструкції № 3 директора ВП АФ «Семенівська», затвердженій генеральним директором ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» Мацаком Ю. І., зазначено, що директор ВП здійснює, зокрема, господарське управління майном виробничого підрозділу без права його відчуження, представляє підприємство в органах державної влади і у взаємовідносинах з партнерами. При цьому директор має право на підставі довіреності, виданої генеральним директором товариства, діяти від імені товариства, представляти його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, у відносинах з юридичними та фізичними особами, підписувати та візувати документи в межах своєї компетенції. В графі «З інструкцією ознайомлений та зобов`язуюсь виконувати» міститься підпис ОСОБА_2 .

34. 31 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» було укладено договір оренди земельної ділянки б/н, згідно з яким ОСОБА_1 передала в користування позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0082, площею 3,1342 га, строком на 10 років, а 19 серпня 2015 року зареєстровано право користування земельною ділянкою, що підтверджується копіями вказаного договору, акту приймання-передачі від 31 грудня 2013 року, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

35. У відповідності до угоди про розірвання договору оренди землі

від 03 листопада 2017 року, укладеної між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» в особі директора

ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» Сліпаченка П. П., що діяв на підставі довіреності від 09 вересня 2016 року, сторони за взаємною згодою домовилися розірвати вказаний договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082.

36. Того ж дня сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки від 03 листопада 2017 року.

37. У відповідності до журналу вхідної кореспонденції ВП АФ «Семенівська» за 2016 - 2017 роки будь-яких заяв від орендарів, в тому числі від

ОСОБА_1 , про наміри розірвати укладені договори оренди не надходило.

38. Наказом генерального директора від 04 січня 2018 року ОСОБА_2 був звільнений з посади директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» за власним бажанням.

39. Згідно з довідками ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» № 889 від 16 липня 2020 року на земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0082 у 2017 році вирощувалася пшениця озима, у 2018 році - соняшник, у 2019 році - кукурудза.

40. ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082 за період з 2017 - 2019 років виплачено орендну плату з вирахуванням податків у розмірі 37 424, 19 грн, з яких за 2017 рік - 12 474, 73 грн, за 2018 рік - 12 474, 73 грн, за 2019 рік -

12 474, 73 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» № 890 від 16 липня 2020 року.

41. У відповідності до витягу з ЄРДР від 12 квітня 2018 року за заявою

ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» до реєстру було внесено відомості щодо вчинення колишнім директором ВП АФ «Семенівська» ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України.

42. Наказом Міністерства юстиції України № 322/5 від 27 січня 2021 року на підставі висновку колегії з розгляду скарг від 11 січня 2021 року частково задоволено скаргу ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та скасовано рішення, прийняті приватним нотаріусом Доценком А. М. 22 липня 2020 року та 29 липня 2020 року щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно. Приватним нотаріусом Доценком А. М. прийнято рішення на підставі додаткових угод про розірвання договорів оренди землі, укладених між власниками земельних ділянок та скаржником (ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт»). Додаткові угоди від імені скаржника підписані ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 09 вересня 2016 року. Водночас, при прийнятті рішень приватним нотаріусом Доценком А. М. не було зупинено розгляд заяв та не витребувано довіреність від 09 вересня 2016 року, відомості щодо якої зазначені в додаткових угодах. Таким чином, приватним нотаріусом не було перевірено повноваження ОСОБА_2 на підписання угод про розірвання договорів оренди землі. У пунктах 11, 12 вказаного висновку зазначено, що зі змісту довіреності від 09 вересня 2016 року встановлено відсутність повноважень ОСОБА_2 на підписання угод про дострокове припинення договорів оренди скаржника на земельні ділянки. Таким чином, рішення прийняті приватним нотаріусом Доценком А. М. з порушенням вимог законодавства, оскільки подані документи не давали змоги встановити підстави для припинення права оренди ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт».

43. У відповідності до висновку науково-правової експертизи щодо вчинення правочинів від імені юридичної особи від 30 вересня 2021 року директор ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт»

Сліпаченко П. П. мав право укладати договори про припинення правових відносин з оренди землі відповідно до довіреності № 1142 від 09 вересня

2016 року, статуту ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», затвердженого

11 вересня 2017 року, положення про ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», затвердженого 26 грудня 2008 року, контракту

від 12 грудня 2016 року, посадової інструкції директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», затвердженої 20 листопада 2013 року.

44. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Райземінвест-2017» було зареєстроване

19 грудня 2017 року, одним із засновників цього товариства є ОСОБА_2 .

45. 09 вересня 2019 року відповідно до угоди, укладеної між

ОСОБА_1 та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» від 03 листопада

2017 року про розірвання договору оренди землі б/н від 31 грудня 2013 року, припинено речове право позивача згідно з рішенням державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Онищенка Р. М. № 48580688. Натомість, на підставі договору оренди землі б/н, укладеного 10 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та

ТОВ «Рейземінвест-2017», вказаним державним реєстратором прийнято рішення № 48688896 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «Рейземінвест-2017», на підставі чого 16 вересня 2019 року проведено державну реєстрацію.

46. У постанові про закриття кримінального провадження

від 21 липня 2021 року зазначено, що у ході досудового розслідування було встановлено, що у період з січня 2018 по серпень 2020 року із користування ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» вибуло 112 земельних ділянок площею близько 600 га, які розташовані на території Криворудської сілської ради.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

47. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

48. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

49. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

50. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

51. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

52. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

53. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

54. Вказаним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

55. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження недобросовісності з боку ОСОБА_1 при укладенні угоди про розірвання договору оренди. Апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 не знала та не могла передбачити, що директор виробничого підрозділу не був наділений відповідними повноваженнями, тобто вважала, що діє добросовісно, а позивачем не доведено зловмисної домовленості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час розірвання договору оренди та укладення нового договору оренди земельної ділянки.

56. Такий висновок не відповідає вимогам матеріального права, виходячи із наступного.

57. Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

58. У відповідності до положень частини першої статті 91, частини першої статті 92 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

59. Частиною третьою статті 92 ЦК України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

60. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

61. У відповідності до статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

62. Частиною першою статті 99 ЦК України встановлено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

63. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути «правління», «дирекція» тощо.

64. Статтею 62 Закону України «Про господарські товариства», у редакції станом на час підписання угоди про розірвання договору оренди землі, було визначено, що виконавчий орган товариства з обмеженою відповідальністю має назву дирекція (колегіальний) або директор (одноособовий).

65. Подібні положення містяться у статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». У той же час слід враховувати, що цей Закон (застосований, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц) не діяв станом на час підписання угоди про розірвання договору оренди землі.

66. Назва органів управління юридичної особи та відомості про керівника містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань. У цьому реєстрі також містяться відомості про відокремлені підрозділи юридичної особи (частина п`ята статті 95 ЦК України).

67. Отже особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відомості про органи юридичної особи є відкритими. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут.

68. У відповідності до частини першої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

69. Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

70. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частина третя статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

71. Розірвання договору за взаємною згодою сторін є двостороннім правочином, до якого застосовуються загальні правила про вчинення правочину.

72. Розірвання договору є вольовою дією, яка спрямована на припинення на майбутнє зобов`язань, які виникли з договору. Сутність розірвання договору виражається відмовою від виконання умов договору і від прийняття виконання за цим договором. Розірвання договору спричиняє повне припинення на майбутнє зобов`язань сторін договору.

73. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

74. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частини перша-третя статті 203 ЦК України).

75. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

76. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним (частина перша статті 232 ЦК України).

77. Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

78. Частиною третьою статті 238 ЦК України визначено, що представник не може вчиняти правочини від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також, щодо інших осіб, встановлених законом.

79. Згідно з положеннями статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

80. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (частина перша статті 241 ЦК України).

81. Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

82. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчиняти представнику, і ці дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

83. Під перевищенням повноважень необхідно розуміти ситуацію, коли представник має певні повноваження на вчинення правочину, проте вчиняє його з відхиленням від змісту та обсягу таких повноважень. Тобто, відбувається самостійне збільшення представником обсягу права на вчинення юридичних дій, визначених в довіреності.

84. Обмеження повноважень щодо представництва виконавчим органом юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достовірно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

85. Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади і межі здійснення цивільних прав (статті 12, 13 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

86. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17, від 13 березня 2017 року у справі № 760/8121/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц, на які зокрема посилався заявник у касаційній скарзі.

87. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 25 травня 2023 року, повертаючи справу № 547/727/20-ц (провадження № 14-3цс23) на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, не знайшла підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц, в яких, зокрема зазначено, що договір, укладений юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

88. Також Велика Палата Верховного Суду в ухвалі по справі № 547/727/20-ц вказала на узгодженість та єдність правозастосовчої практики у спірних правовідносинах, про що свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17, підтримані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц та у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 658/580/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 127/7798/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 466/9251/13-ц, від 28 травня 2020 року у справі № 608/969/13-ц.

89. Від цих правових висновків Велика Палата Верховного Суду не відступала, зокрема, і у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц.

90. Відповідно до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

91. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

92. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_2 працював на посаді директора

відокремленого підрозділу юридичної особи. Він не обіймав посаду генерального директора ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», який згідно зі статутом є виконавчим органом товариства, а діяв виключно в межах повноважень, наданих довіреністю від 09 вересня 2016 року, положенням про виробничий підрозділ, який не є юридичною особою.

93. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції надав належну оцінку як кожному доказу окремо, так і доказам у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що уповноважуючи ОСОБА_2 на представництво інтересів ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» з питань укладання та підписання договорів оренди земельних часток (паїв), земельних ділянок сільськогосподарського призначення та з питань реєстрації права користування такими земельними ділянками, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» достатньо чітко визначило коло повноважень представника, надавши йому право підписувати від імені товариства договори оренди земельних ділянок, і не наділяло правом на розірвання укладених договорів оренди землі.

94. Зміст довіреності від 09 вересня 2016 року, положення про ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та посадової інструкції № 3 директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» свідчить про наділення ОСОБА_2 правом на укладення конкретних договорів з метою збільшення земельного банку товариства, здійснення ефективної сільськогосподарської діяльності на орендованих землях. Слід враховувати, що у пункті 4.5 положення про ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» вказано, що виробничий підрозділ не має право самостійно розривати будь-які договірні відносини.

95. Суд першої інстанції правильно та об'єктивно дослідив зміст статуту ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», положення про ВП «АФ «Семенівська», посадової інструкції № 3 директора ВП АФ «Семенівська» та трудового договору (контракту) ОСОБА_2 і дійшов обґрунтованого висновку, що довіреність, видана ОСОБА_2 , не дає підстав як представнику, так і іншій стороні правочину розширено тлумачити і визначати коло повноважень ОСОБА_2 , зокрема вважати, що до цього кола входило право на розірвання укладених із ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» договорів оренди земельних ділянок.

96. Слід також звернути увагу, що ТОВ «Райземінвест-2017» (з яким було укладено договір оренди після підписання угоди про розірвання договору з позивачем) було створене ОСОБА_2 у кінці 2017 року, коли він ще перебував у трудових відносинах з ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт». Тобто всупереч вимогам пункту 6.1 трудового договору ОСОБА_2 взяв участь у створенні господарського товариства - конкурента позивача.

97. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було встановлено, що ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності від 02 вересня 2016 року як представник ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», уклав угоди щодо розірвання договорів оренди землі не тільки з ОСОБА_1 , а й щодо інших земельних ділянок, загальною площею близько 600 га.

98. Із урахування зазначеного, слід дійти висновку, що розірвання відповідачем договору оренди землі з ТОВ «Полтавазернопродукт», в інтересах якого діяв ОСОБА_2 , та його подальше укладення з

ТОВ «Райземінвест-2017», співзасновником якого є ОСОБА_2 , вказує на укладення угоди останнім за відсутності відповідних повноважень, а також у власних інтересах та інтересах ТОВ «Райземінвест-2017», з порушенням приписів частини третьої статті 238 ЦК України.

99. Жодних доказів, які б свідчили про волевиявлення ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» на припинення земельних правовідносин із ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Разом із тим, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» продовжувало користуватисяспірною земельною ділянкою та виплачувати протягом 2017-2019 років орендодавцю - ОСОБА_1 орендну плату за користування орендованою земельною ділянкою. Тобто сторони не припили виконання зобов`язань після підписання 03 листопада 2017 року угоди про розірвання договору оренди землі б/н від 31 грудня 2013 року.

100. Суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про добросовісність дій ОСОБА_1 при укладенні угоди про розірвання договору оренди землі.

101. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

102. При вирішенні спору суд першої інстанції надав належну оцінку поведінці ОСОБА_1 при укладенні угоди від 03 листопада 2017 року про розірвання договору оренди від 31 грудня 2013 року. ОСОБА_1 була обізнана про те, що ОСОБА_2 не був генеральним директором (виконавчим органом) ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт», а діяв на підставі довіреності від 09 вересня 2016 року, якою не передбачено право розривати договори оренди землі. Отже ОСОБА_1 не могла не знати, що ОСОБА_2 не наділений правом на укладення від імені ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» угоди про розірвання договору оренди землі.

103. Слід також звернути увагу на те, що у відповідності до угоди

від 03 листопада 2017 року ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», як орендар в особі директора ВП АФ «Семенівська» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» Сліпаченка П. П., що діяв на підставі довіреності від 09 вересня 2016 року, домовилися розірвати договір оренди № б/н від 31 грудня 2013 року земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0082. Однак, з 03 листопада 2017 року по 04 вересня

2019 року, тобто протягом 1 року та 11 місяців, сторони не вчиняли жодних дій, спрямованих на виконання угоди від 03 листопада 2017 року. У цей період ОСОБА_1 приймала виконання зобов`язань за договором оренди № б/н від 31 грудня 2013 року.

104. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», у свою чергу, продовжувало користуватись спірною земельною ділянки, вирощувало на ній зернові культури, а ОСОБА_1 не заперечувала права товариства на користування її земельною ділянкою та отримувала протягом 2017-2019 років орендну плату від орендаря. Доцільно звернути увагу, що у постанові про закриття кримінального провадження від 21 липня 2021 року було зазначено, що власники земельних ділянок відмовилися від надання експериментальних зразків почерку та підписів для проведення почеркознавчої експертизи. Із урахуванням зазначеного, Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_1 не є такими, що відповідають принципам добросовісності та розумності.

105. Вказані обставини свідчать про наявність підстав для визнання недійсними угоди про розірвання договору оренди землі від 03 листопада

2017 року на підставі статті 215 ЦК України, а також укладеного після цього договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017».

106. Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, щообраний позивачем спосіб захисту права не суперечить закону, оскільки згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.Крім того, визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі та договору оренди земельної ділянки, укладеного протягом дії первісного договору, усуває невизначеність у правовідносинах між орендодавцем та орендарями спірної земельної ділянки, забезпечує належні умови для продовження сількогосподарського виробництва та призводить до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

107. За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

108. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

109. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» задовольнити.

2. Постанову Полтавського апеляційного суду від 12 липня 2022 року скасувати.

3. Рішення Хорольського районного суду Полтавської області

від 12 квітня 2022 року залишити в силі.

4. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) і товариства з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017» () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» () по 8 408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович