Постанова

Іменем України

14 червня 2023 року

м. Київ

справа № 715/2438/21

провадження № 61-748св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Фодчук Оксани Василівни, до якої приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок», та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок», на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Григорчака Ю. П., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Владичана А. І., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_4 , якому за життя на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, площею 0,3797 га, розташована у с. Валя Кузьмина Валякузминської сільської ради. Вказана земельна ділянка складалась з двох частин: 0,2398 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; 0,1399 га - для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно з заповітом від 25 лютого 2007 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Присяжнюк Н. Й., зареєстрованим в реєстрі за № 116, ОСОБА_4 заповів йому все належне на день смерті майно.

Вказував, що після смерті діда ОСОБА_4 він вчасно прийняв спадщину. Під час оформлення спадщини йому стало відомо, що 25 жовтня 2005 року ОСОБА_4 видав довіреність на ОСОБА_2 , якою уповноважив останню продати за ціну і на умовах на її розсуд належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 750 кв. м, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану у с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області.

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,075 га із земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 0,2398 га. Перед укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року, 21 травня 2004 року був укладений ще один договір купівлі-продажу земельної ділянки, предметом якого була земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення якої: 0,1399 га - для ведення особистого підсобного господарства та 0,1101 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

На підставі укладених договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 21 травня 2004 року та 25 жовтня 2005 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2006 року серії ЯБ № 755053 на земельну ділянку, загальною площею 0,1851 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, до складу якої увійшли такі земельні ділянки: 0,075 га, яку ОСОБА_3 отримав за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року та 0,1101 га - яку ОСОБА_3 отримав за договором від 21 травня 2004 року, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0320.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 20 квітня 2006 року приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н. М. посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,1851 га, кадастровий номер :01:002:0320, що належала ОСОБА_3 , була передана в іпотеку ВАТ КБ «Надра».

19 січня 2021 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., вказана земельна ділянка перейшла у власність ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок».

На початку лютого 2015 року йому стало відомо, що посадовими особами Валякузьминської сільської ради був підроблений підпис його діда ОСОБА_4 на довіреності від 25 жовтня 2005 року, якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 продати за ціну і на умовах на її розсуд належну йому земельну ділянку площею 750 кв. м, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану у с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області.

Висновком експертизи від 11 червня 2021 року № 11304/11305/21-32, яка проводилася під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000433, встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» у довіреності від 25 жовтня 2005 року, яка видана ОСОБА_2 і посвідчена ОСОБА_5 , секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та зареєстрована у реєстрі за № 49/61, у стовбці «Розписка про одержання нотаріального оформленого документа» у графі «№ нотаріальних дій 61» у Журналі нотаріальних дій 05-01 за 2000-2010 рік, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та виконані не тією особою, що виконала надані зразки підписів від імені ОСОБА_4 у заповіті від 25 грудня 2007 року та у журналі нотаріальних дій 05-01, де 25 грудня 2007 року зареєстрований заповіт за № 116, а також не тією особою, що виконала надані зразки підписів від імені ОСОБА_4 у довіреності від 20 травня 2004 року та у журналі нотаріальних дій 05-01, де 20 травня 2004 року зареєстрована вказана довіреність за № 16.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати недійсною довіреність від 25 жовтня 2005 року, посвідчену секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Присяжнюк Н. Й., зареєстровану в реєстрі за № 49/61; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н. М., про продаж земельної ділянки площею 0,075 га із земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 0,2398 га, укладений між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований у реєстрі за № 6442.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2022 року залучено в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» (далі - ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, звернувшись з вимогою про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки з тих підстав, що ОСОБА_4 не підписував довіреність і відповідно не укладав договір купівлі-продажу, який був підписаний на підставі довіреності, обрав неефективний спосіб захисту, оскільки задоволення позову не відновить порушені права позивача.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, суд вважав, що у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є витребування майна з чужого незаконного володіння.

Також суд першої інстанції зазначав, що спірна на сьогодні земельна ділянка неправомірно, поза волею власника, вибула з власності спадкодавця ОСОБА_4 , і як наслідок, не ввійшла після його смерті до спадкової маси, яка була успадкована та належить позивачу ОСОБА_1 .

При цьому суд вказував на те, що відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року змінено, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту свого цивільного права, однак не визначився з таким способом.

Апеляційний суд зазначив, що позивач не перебуває у договірних відносинах зі сторонами оспорюваних правочинів, а тому належним способом захисту прав позивача буде використання тільки речово-правових способів захисту.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У січні 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Фодчук О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, закрити провадження у справі або змінити судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, а тому суди не повинні встановлювати наявність порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача та надавати оцінку доказам та аргументам позивача на предмет їх обґрунтованості по суті спору, оскільки така оцінка та встановлення фактів щодо обґрунтованості вимог позивача повинна здійснюватися у межах справи, де позивачем заявлено ефективний спосіб захисту.

Також суди не врахували, що наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, з огляду на те, що питання вільного волевиявлення ОСОБА_6 вже вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі № 715/1301/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н. М., про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) та у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 369/2311/19 (провадження № 61-5945св22), від 09 листопада 2022 року у справі № 463/6168/17 (провадження № 61-17827св21), від 24 квітня 2019 року у справі № 208/2873/14-ц (провадження № 61-6672св18); суд не дослідив зібрані у справі докази.

У березні 2023 року ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило змінити мотивувальні частини судових рішень, виключивши з них оцінку доказів щодо правомірності вчиненої довіреності від 25 жовтня 2005 року, посвідченої секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Присяжнюк Н. Й., зареєстровану? в реєстрі за № 49/61, та укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н. М., зареєстрованого в реєстрі за № 6442, обмежившись відмовою у позові у зв`язку із неналежно обраним способом захисту порушених прав. Стягнути на користь ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» понесені судові витрати у розмірі 12 382,00 грн, що складаються з витрат з оплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу правового захисту, у судових рішеннях встановили преюдиційні обставини, чим порушили права відповідачів, адже обрання неналежного способу правового захисту виключає розгляд справи по суті.

Так, суд першої інстанції встановив: «Відтак, судом встановлено, що спірна на сьогодні земельна ділянка неправомірно, поза волею власника, вибула з власності спадкодавця ОСОБА_4 , а як наслідок не ввійшла до спадкової маси після його смерті, яка в повному обсязі була успадкована та належить позивачу ОСОБА_1 »

Апеляційний суд встановив: «Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 не видавав на ім`я ОСОБА_2 довіреності з правом розпорядження спірною земельною ділянкою розміром 0,075 га і не підписував її особисто, тобто у нього, як у власника, не було волевиявлення уповноважувати ОСОБА_2 розпоряджатися своїм майном. Отже, спірна земельна ділянка неправомірно, поза волею власника, вибула з власності спадкодавця ОСОБА_4 , і як наслідок, не ввійшла до спадкової маси після його смерті, яка в повному обсязі була успадкована та належить позивачу ОСОБА_1 »

Вказані обставини встановлені на підставі висновку експертизи від 11 червня 2021 року № 1304/11305/21-32, яка проводилася під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000433. Оцінюючи вказаний висновок, суди фактично вирішили майбутній судовий спір щодо майна, чим порушили права його власника.

Крім того, апеляційний суд не повідомив ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» про розгляд справи. Апеляційний суд здійснював листування з учасниками справи на електронні адреси та за допомогою СМС-повідомлень, здійснював виклик шляхом розміщення оголошення на своєму веб-сайті.

При цьому, ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» у жодній із заяв не надавало для листування офіційної електронної адреси, не здійснювало листування за допомогою електронних носіїв, державні реєстри, у яких може бути зазначена офіційна електронна адреса товариства, не функціонують під час введеного воєнного стану.

ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» не здійснювало реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, тому апеляційний суд не повідомляв товариство в установленому законодавством порядку про розгляд апеляційної скарги у справі, чим позбавив ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» можливості надати свої пояснення стосовно апеляційної скарги, брати участь у її розгляді.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 61-15201св19), від 13 липня 2022 року у справі № 916/3307/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 911/269/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 911/162/19, від 16 серпня 2022 року у справі № 910/15803/19, від 14 серпня 2018 року у справі № 922/3775/17, від 05 березня 2018 року у справі № 5011-66/7999-2012, 25 січня 2022 року у справі № 921/628/19, від 23 травня 2018 року у справі № 922/1909/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 910/20958/17.

У квітні 2023 року ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» подало до Верховного Суду заяву про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_3 , в якій просило задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_3 , змінити мотивувальну частину рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, виключивши з них оцінку доказів щодо правомірності вчиненої довіреності від 25 жовтня 2005 року, посвідченої секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Присяжнюк Н. Й., зареєстровану в реєстрі за № 49/61, та укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н. М., зареєстрованого в реєстрі за № 96442, обмежившись відмовою у позові у зв`язку із неналежно обраним способом захисту порушених прав.

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дубець М. О. подав до Верховного Суду заяву про зупинення касаційного провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Фодчук О. В. залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Фодчук О. В. на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У лютому 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2023 року касаційну скаргу представника ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2023 року прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» про приєднання до касаційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Фодчук О. В. на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,3797 га, розташована у с. Валя Кузмина Валякузминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. Право власності на вказану земельну ділянку підтверджувалось державним актом на право приватної власності на землю від 18 грудня 2002 року серії І-ЧВ № 018666. Вказана земельна ділянка складалась з двох частин: 0,2398 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; 0,1399 га - для ведення особистого підсобного господарства.

За заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Присяжнюк Н. Й., зареєстрованим у реєстрі за № 116 від 25 лютого 2007 року, ОСОБА_4 заповів все належне йому на день смерті майно ОСОБА_1

ОСОБА_1 вчасно прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_4 . Спадкова справа була заведена державним нотаріусом Глибоцької державної нотаріальної контори Ротар М. М., 12 лютого 2010 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого він оформив право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_4 .

Відповідно до довіреності від 25 жовтня 2005 року, посвідченої секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Присяжнюк Н. Й., зареєстрованої в реєстрі за №49/61, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 продати за ціну і на умовах на її розсуд належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 750 кв. м, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану у с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області.

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 продала належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,075 га із земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 0,2398 га відповідачу ОСОБА_7 , і 25 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н. М. був посвічений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований у реєстрі за № 6442.

21 травня 2004 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н. М. посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_7 , відповідно до якого предметом договору була земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення якої: 0,1399 га - для ведення особистого підсобного господарства та 0,1101 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

На підставі укладених договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 21 травня 2004 року та від 25 жовтня 2005 року ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2006 року серії ЯБ № 755053 на земельну ділянку загальною площею 0,1851 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, до складу якої увійшли такі земельні ділянки: 0,075 га, яку ОСОБА_7 отримав за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року, та 0,1101 га, яку ОСОБА_7 отримав за договором від 21 травня 2004 року, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0320.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 20 квітня 2006 року приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н. М. посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,1851 га, кадастровий номер :01:002:0320, що належала ОСОБА_3 , передана в іпотеку ВАТ КБ «Надра».

19 січня 2021 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., вказана земельна ділянка перейшла у власність до ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок».

У зв`язку із зверненням ОСОБА_1 до Глибоцького РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 358 та частини першої статті 364 КК України, відкрите кримінальне провадження № 0000433.

У вказаному кримінальному провадженні проведено почеркознавчу експертизу.

Згідно з висновком експерта від 11 червня 2021 року № 11304/11305/21-32 досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» у довіреності від 25 жовтня 2005 року, яка видана ОСОБА_2 і посвідчена ОСОБА_5 - секретарем виконавчого комітету Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та зареєстрована у реєстрі за № 49/61; у стовбці «Розписка про одержання нотаріального оформленого документа» у графі «№ нотаріальних дій 61» у Журналі нотаріальних дій 05-01 за 2000-2010 рік, в якому зареєстрована довіреність від 25 жовтня 2005 року, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та виконані не тією особою, що виконала надані зразки підписів від імені ОСОБА_4 у заповіті від 25 грудня 2007 року та у журналі нотаріальних дій 05-01, де 25 грудня 2007 року зареєстрований заповіт за № 116, а також не тією особою, що виконала надані зразки підписів від імені ОСОБА_4 у довіреності від 20 травня 2004 року та у журналі нотаріальних дій 05-01, де 20 травня 2004 року зареєстрована вказана довіреність за № 16.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення відповідають не у повній мірі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсною довіреність від 25 жовтня 2005 року та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про продаж земельної ділянки площею 0,075 га із земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 0,2398 га.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

У справі, яка переглядається, установлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, а саме, на спірну земельну ділянку.

Також установлено, що спірна земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу від 19 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок», належить ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок».

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена стороною недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Тобто права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України, а такий захист можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно він особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Отже, суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір з порушенням закону, а й коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Таким чином, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2021 року у справі № 727/967/16-ц (провадження № 61-14293св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Судовий захист повинен бути повним і відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду в пункті 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) та пункті 50 постанови від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Змінюючи мотиви рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, застосування якого не призведе до поновлення його прав, оскільки особа, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, може захищати свої права шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин).

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу не призведе до поновлення прав позивача на земельну ділянку, а тому вказані вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки, навіть у разі задоволення, потребуватимуть додаткових заходів судового втручання.

Ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є витребування спірної земельної ділянки із чужого володіння, і він не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом, під час розгляду якого і буде перевірена наявність підстав, передбачених статтями 387-388 ЦК України.

Втім, дійшовши висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові, суди попередніх інстанцій одночасно встановили у судових рішеннях, що «спірна земельна ділянка неправомірно, поза волею власника вибула з власності спадкодавця ОСОБА_4 , і як наслідок, не ввійшла до спадкової маси після його смерті, яка в повному обсязі була успадкована та належить позивачу» « ОСОБА_4 не видавав на ім`я ОСОБА_2 довіреності з правом розпорядження спірною земельною ділянкою», тобто фактично надали оцінку обставинам по суті спору, не врахували, що відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту, що є підставою для зміни мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень.

Щодо доводів ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» про наявність обов`язкових підстав для скасування постанови апеляційного суду (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частини перша, друга та п`ята статті 12 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 ЦПК України (частина третя статті 368 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У справі, яка переглядається, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року (а. с. 38, т. 2).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 17 листопада 2022 року (а. с. 47, т. 2).

Представник ОСОБА_3 - адвокат Фодчук О. В. звернувся до апеляційного суду з заявою про відкладення розгляду справи (а. с. 62, т. 2).

Згідно з довідкою Чернівецького апеляційного суду від 17 листопада 2022 року фіксування цивільної справи, призначеної до розгляду на 17 листопада 2022 року на 10 год. 00 хв. не відбулось у зв`язку з клопотанням адвоката Фодчук О. В. (а. с. 64, т. 2).

Розгляд справи відкладено на 06 грудня 2022 року.

У судове засідання, призначене на 06 грудня 2022 року, представник ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» не з`явився, і суд розглянув справу за його відсутності.

У матеріалах справи немає відомостей про надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки з інформацією про розгляд справи, зокрема, на 06 грудня 2022 року та її вручення ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок».

ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» апеляційним судом надіслані судові повістки у вигляді SMS-повідомлення на номер телефону НОМЕР_2 з повідомленнями про розгляд справи на 17 листопада 2022 року та на 06 грудня 2022 року, а також на електронну адресу надісланий електронні лист з повідомленнями про розгляд справи на 06 грудня 2022 року (а. с. 49, 67, 71, т. 2).

У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) зроблено висновок, що за змістом статті 14 ЦПК України для цілей цього Кодексу офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Згідно з пунктом 5.8 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, офіційна електронна адреса - це сервіс електронного кабінету Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, адреса електронної пошти, зазначена користувачем в електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, або адреса електронної пошти, зазначена в одному з державних реєстрів.

Як зазначалося, судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо такої адреси у нього немає.

Електронна адреса «», на яку суд апеляційної інстанції надіслав ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» судову повістку про призначення справи до розгляду на 06 грудня 2022 року, не є офіційною, оскільки товариство не є користувачем електронного кабінету Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22) сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

У відзиві на позов ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» зазначило електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та номер телефону НОМЕР_2 (а. с. 209- 213, т. 1).

Виходячи з того, що у відзиві на позов ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» вказало свою електронну адресу та номер телефону, тобто бажало та не заперечувало, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом, і з урахуванням того, що судова повістка про виклик до суду на 06 грудня 2022 року була доставлена на електронну адресу 17 листопада 2022 року, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа, апеляційний суд правильно виходив з того, що ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» було належним чином повідомлено про день, час та місце судового розгляду.

Щодо клопотання про зупинення касаційного провадження у справі, яка переглядається

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дубець М. О. подав до Верховного Суду заяву про зупинення касаційного провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України передано на розгляд Великою Палатою Верховного Суду справу № 204/8017/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу квартири, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення (провадження № 61-2320св22).

У справі № 204/8017/17 ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу її квартири і зазначила, що вона цей договір не підписувала, що, на думку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, з огляду на встановлення судами факту його не підписання позивачем як стороною правочину, свідчить про нікчемність оспорюваного договору відповідно до частини першої статті 220 ЦК України.

Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначала, що у касаційних судах у складі Верховного Суду застосовуються як належні (ефективні) три взаємовиключні способи судового захисту при вирішенні справ щодо оспорювання нотаріально посвідчених договорів з підстав їх непідписання стороною правочину, а тому потребує врегулюванню питання щодо кваліфікації таких правочинів як нікчемних, неукладених чи оспорюваних.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (провадження № 14-29цс23).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту свого цивільного права, з яким погодився Верховний Суд.

Отже, судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені не у подібних правовідносинах, а тому відсутні правові підстави для зупинення касаційного провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалено частково без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід задовольнити, рішення суду першої та апеляційної інстанцій змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення судів попередніх інстанцій, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Фодчук Оксани Василівни, до якої приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок», та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

У решті рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець С. Ф. Хопта