Справа № 293/909/23
Провадження № 2/293/337/2023
УХВАЛА

26 червня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до

ТОВ «Світанковий Промінь» (адреса місця знаходження: вул. Петровського 3, с. Пекарщина Житомрський р-н Житомирська обл.)

про визнання договору оренди недійсним

ВСТАНОВИВ:

21.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ТОВ «Світанковий промінь» за змістом якої просить:

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0025 від 01.06.2014, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Світанковий Промінь» .

В обґрунтування недійсності правочину зазначає, що у відповідача відсутнє право оренди, орендна плата не виплачується, земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не використовується.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху за таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Статтями 175,177 ЦПК України встановлено обов`язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

Так, згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, на підтвердження кожної обставини позову є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

- пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

- наявність підстав для оспорювання правочину;

- встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Позивач у позовній заяві, обгрунтовуючи позовні вимоги, просить визнати договір земельної ділянки від 01.06.2014 недійсним, посилаючись на норми ч.5 ст.203, ст. 215 ЦК України, вказуючи, що договір був укладений як такий, що не направлений на реальне настання наслідків, пов`язуючи це тим, що право оренди відсутнє, земельна ділянка не використовується та орендна плата не вноситься.

При цьому в позові не зазначено, які саме вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України, не було дотримано сторонами договору при укладенні спірного договору та в порушення норм ст. 177 ЦПК України не додано жодних доказів на підтвердження того, що право оренди відсутнє саме з вини відповідача і відповідач ухиляється від державної реєстрації договору, земельна ділянка не використовується та орендна плата не вноситься.

Позивач заявляючи до відповідача вимогу про визнання договору оренди недійсним не зазначає фактів, які доводили б наявність із боку відповідача цілеспрямованих дій на порушення його прав, свобод чи інтересів при укладенні договору оренди землі у зв`язку з відсутністю в ньому тієї чи іншої істотної умови договору та в порушення вимог ч.5 ст. 177 ЦПК України не додає доказів, які б це підтверджували.

При цьому суд звертає увагу позивача, що факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо не сплати орендної плати та невикористання земельної ділянки, на що здійснює посилання позивач на обґрунтування заявлених вимог може бути підставою для розірвання такого договору про що й свідчить усталена судова практика Верховного Суду і застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору відповідає загальним засадам цивільного законодавства..

Крім того позивач вказує, що 05.12.2016 року Черняхівський районний суд Житомирської області у цивільній справі № 293/952/16-ц ухвалив заочне рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Будучи зацікавленим в припиненні орендних відносин з відповідачем, на підставі чинного на той час заочного рішення від 05.12.2016 року Черняхівського районного суду, яке набрало законної сили 05.01.2017 року позивач звернувся у відповідну реєстраційну службу з заявою про припинення права оренди на належну йому земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанковий промінь», внаслідок чого 09.02.2017 року проведено припинення іншого речового права, а саме права оренди відповідача, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 325592395.

Однак відповідач не погодившись з зазначеним заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області звернувся з заявою про його перегляд. Так, 23 липня 2018 року заочне рішення в справі № 293/952/16-ц Черняхівський районний суд скасував і прийняв нове, яким відмовив в задоволенні позовних вимог щодо скасування договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0025 від 01.06.2014 року.

Позивач, посилаючись на вказані рішення судів в порушення норм ст. 177 ЦПК України не надає таких доказів до позовної заяви та в порушення норм ст 175 ЦПК України не наводить обгрунтування щодо обов"язку відповідача стосовно реєстрації договору оренди повторно після скасування рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 23.07.2018 заочного рішеня від 05.12.2016 у справі № 293/952/16-ц .

У порушення п. 7 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивач також не зазначає відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Разом з тим згідно норм ч.6 ст. 177 ЦПК України, до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Натомість позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання договору оренди земельної ділянки від 01.06.2014 недійсним до позовної заяви не додає належним чином завірену копію такого договору із зазначенням про те, у кого знаходиться оригінал зазначеного договору.

Разом з тим позивач заявляє клопотання про витребування у відповідача спірного договору.

Відповідно чч. 1,2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Дослідивши зміст клопотання позивача про витребування доказів, суд встановив, що таке не відповідає п. 4 ч.2 ст. 84 ЦПК України, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволені такого клопотання.

Таким чином позовна заява також подана без дотримання норм ч. 6 ст. 177 ЦПК України.

Встановлені судом недоліки позовної заяви позбавляють суд можливості вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного, позивачу необхідно встановити предмет та підстави позову, зазначити спосіб захисту свого порушеного права у відповідності до вимог ЦК України, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав, який не суперечить закону і який просить визначити у рішенні та додати до позовної заяви всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст.175,177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Світанковий Промінь» про визнання договру оренди недійсним - залишити без руху.

2. Надати позивачу строк в 7 (сім) днів з дня отримання ним цієї ухвали для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

3. Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута заявнику.

Інформацію щодо справи учасники справи можуть отримати на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: https://cr.zt.court.gov.ua/sud0624/

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана: 26.06.2023.

Суддя Людмила ЛОСЬ