БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/664/23
Провадження № 2/497/351/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Висоцького С.О.,

секретаря судового засідання - Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з названим позовом та просять постановити рішення, яким визнати за неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що вищезазначений будинок належав спадкодавцеві на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 01.12.2016 року, однак померлий своєчасно не зареєстрував на своє ім`я право власності на вказаний житловий будинок в органах реєстрації. З цієї причини позивач не може оформити право власності в інтересах свого сина, тому вона змушена звернутися до суду, мотивуючи позовні вимоги положеннями ст.ст. 16, 386, 1261 ЦК України.

Ухвалою від 07.04.2023 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. 19.05.2023 року надано суду копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в підготовче засідання не прибув, про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в підготовче засідання не прибув, про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином. Подав заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 02.06.2010 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір`ю є ОСОБА_4 , батьком - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 18.08.2022 року на підставі актового запису № 568.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на дату смерті разом з ОСОБА_3 ніхто не проживав, що вбачається з довідки від 12.05.2023 року.

З наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. спадкової справи №205/2022 щодо майна померлого ОСОБА_3 вбачається, що 23.08.2022 року із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 від імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 . Інші особи з подібними заявами не звертались. Заповіти, зареєстровані в реєстрі, відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Таким чином, ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги - син спадкодавця - своєчасно прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька

До спадкової маси входить житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який підтверджується Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 01.12.2016 року у справі №497/1342/16-ц, яке набрало законної сили 12.12.2016 року.

Відтак, позивач набув право власності на вказаний житловий будинок з часу відкриття спадщини - з 18.08.2022 року.

Згідно постанови від 13.03.2023 року нотаріусом відмовлено спадкємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок на ім`я спадкодавця.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно інформації з ДРРП від 05.05.2023 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Тобто ОСОБА_3 за життя не здійснив заходи з реєстрації свого права власності на житловий будинок, яке виникло на підставі рішення суду, що призвело до того, що після його смерті нотаріус не має підстав для видачі свідоцтва на право на спадщину.

Таким чином, суд вважає, що позивач, як спадкоємець за законом після смерті батька на підставі, що передбачено законом, тобто в порядку спадкування, набув право на нерухоме майно. Разом з цим його право порушено, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19.

З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкував дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування.

При цьому суд враховує факт визнання позовних вимог відповідачем.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись, ст.ст.182, 328, 216-1218, 1221, 1262, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 13, 81-83, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, за адресою: АДРЕСА_1 - як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.О.Висоцький