Справа № 444/1700/23
Провадження № 2/444/651/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому підготовчого судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання права власності на частку спадкового майна та частку в майні члена бувшого колгоспного типу. Зазначають, що вони проживають в АДРЕСА_1 в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору головою якого була ОСОБА_3 , а членами двору ОСОБА_1 , син померлої та його дружина ОСОБА_2 , що стверджено випискою з погосподарської книги по с. Волиця. Майно двору було зареєстровано на ім`я голови двору. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), відкрилася спадщина на належну їй частку в майні двору, яка фактично прийнята, але не оформлено спадкоємцем першої черги за законом, ОСОБА_1 . З приводу спадкування частки померлої ОСОБА_3 , як син померлої - ОСОБА_1 звернувся до Жовківської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 66/2023, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом йому відмовлено постановою 13.03.2023 року, в постанові зазначено, що право на частки в майні двору мають всі члени, які значилися в дворі станом на 30.06.1990 року, але частка померлої не визначена та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності в порядку спадкування. Крім того, позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як члени бувшого колгоспного типу двору також мають право на 1/3 частки в майні двору кожний, однак таку можливо зареєструвати на ім`я лише за рішенням суду. Просять задоволити позов.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 30.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмову заяву, у якій просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні спору по суті покладаються на думку суду.

Крім того, на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 66/2023 після смерті ОСОБА_3 , яка витребовувалася судом із Жовківської державної нотаріальної контори.

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду про спадкування 2/3 часток спадкового майна в будинку в АДРЕСА_1 , який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого значилася його мати ОСОБА_3 . Членами двору сам позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 , що стверджено випискою із погосподарської книги по селу Волиця Львівського району, Львівської області (а.с.11).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05. 1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Отже, всі члени двору, головою якого була ОСОБА_3 мали рівне право на частки в майні двору, по 1/ 3 частині кожний.

З копії свідоцтва про смерть виданого Гійченською сільською радою (а.с. 13) вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, на день смерті ОСОБА_3 мала право на 1/3 частки майна двору, право на спадкування якої має її син ОСОБА_1 , який звернувся про спадкування до Жовківської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 66/2023, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері про що 13.03.2023 року видано постанову, що видно з її копії (а.с.16).

Про те, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 стверджено копією свідоцтва про його народження (а.с. 17).

З довідки Червоноградського МБТІ вбачається, що право власності двору було зареєстровано на ім`я голови двору ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадщина ОСОБА_1 прийнята, оскільки він вступив у володіння та управління спадковим майном, проживає в будинку з часу смерті спадкодавця по даний час.

З копії технічного паспорта виготовленого Червоноградським МБТІ (а.с.20-24) видно, що загальна площа будинку в АДРЕСА_1 становить 52.3 кв.м., житлова 45.0 кв.м., допоміжна-7.3 кв.м.

Як передбачено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Отже, при вирішенні спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Згідно до ст. ст. 1216 1218 ЦК України (в редакції 2003 року) до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, позивачі, як члени бувшого колгоспного типу двору, мають право на рівні частки в майні бувшого колгоспного типу двору, головою якого значилася ОСОБА_3 і частка кожного складає 1/ 3 частки в будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України (в редакції 2003 року) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

З врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку.

Зібрані по справі докази та оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 23, 55, 114, 200, 247, 258-259, 264-265, 319, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 2/3 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 52,3 кв. м., житлова площа 45.0 кв.м., допоміжна площа -7.3 кв.м., з господарськими будівлями, з яких:

- 1/3 частки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/3 частки як члена бувшого колгоспного типу двору.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/3 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 52,3 кв. м., житлова площа 45.0 кв.м., допоміжна площа -7.3 кв.м., з господарськими будівлями, як члена бувшого колгоспного типу двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 22.06.2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.