Справа № 646/6337/18
№ провадження 2/646/340/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.23 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Борщ Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 646/6337/18 за позовом Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 438139,45 гривень, посилаючись на те, що з 01.10.2013 р. відповідач ОСОБА_2 знаходиться у трудових відносинах із КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», працює на посаді водія швидкої та невідкладної медичної допомоги Нововдолажського відділення екстреної (невідкладної медичної допомоги. 17.09.2015 р. о 11:30 год. у місті Харкові в районі перехрестя Мереф`янське шосе та проспекту Гагаріна сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті зіткнення двох автотранспортних засобів: автомобіля швидкої та невідкладної допомоги PEUGEOT BOXER державний номер НОМЕР_1 , яким кермував ОСОБА_2 , виконуючи свої службові обов`язки, та автобусу БОГДАН -А09302 державний номер НОМЕР_2 . Під час ДТП пошкоджено автомобіль швидкої та невідкладної допомоги. 27.01.2017 р. ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито провадження у справі та звільнено відповідача ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. Згідно висновків щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 198/08-18 від 20.08.2018 р. суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 вартість матеріального збитку, завданого особі, що володіє автомобілем PEUGEOT BOXER державний номер НОМЕР_1 , 2012 р. виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 , становить - 438139,45 гривень.

Ухвалою суду від 19.12.2018 р. суддею ОСОБА_5 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.08.2021 р. суддею ОСОБА_6 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16.09.2021 № 1998/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_6 з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку» та на підставі наказу голови суду від 16.09.2021 № 02-09/106 «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_6 » суддю Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 відраховано зі штату суду.

Ухвалою суду від 24.11.2021 р. суддею Янцовською Т.М. прийнято позовну заяву до свого провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 07.12.2021 р. залучено до участі у справі правонаступника позивача комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Червонозаводським районним судом м. Харкова здійснювати правосуддя під час воєнного стану визначено територіальну підсудність судових справ цього суду за Ленінським районним судом м. Полтави.

Надалі розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17 листопада 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23 листопада 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року.

Ухвалою суду від 28.12.2022 р. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, посилаючись на те, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди завдано шкоду шляхом взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому винною особою у спричинені шкоди є також водій автобусу БОГДАН -А09302 ОСОБА_7 . Також вважають, що сума, яка підлягає відшкодуванню відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, є занадто завищеною.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що наказом № 186-к від 01.10-.2013 р. директора Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» відповідача ОСОБА_2 прийнято на посаду водія швидкої та невідкладної медичної допомоги 1 класу з 01.10.2013 р.

Наказом № 224-к від 03.06.2022 р. відповідача ОСОБА_2 звільнено з посади водія автотранспортних засобів (швидкої та невідкладної медичної допомоги) Нововодолазького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги 03.06.2022 р. за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу PEUGEOT BOXER державний номер НОМЕР_1 власником даного транспортного засобу є Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Ухвалою Червонозаводського районного суду від 21.07.2017 р. кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Згідно ухвали ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 17 вересня 2015 року близько 11:30 години керував технічно справним спеціалізованим автомобілем швидкої допомоги «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить КЗОЗ «ЦЕМД та МК», та рухався по Мерефянському шосе м. Харкова зі сторони с. Карачівка Харківського району Харківської області у напрямку пр.Гагаріна, зі швидкістю 20 км/год.

Згідно звіту № 198/08-18 від 20.08.2018 р. про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Пежо», д.н. НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 438139,45 гривень.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.89 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» матеріальна відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно з статтями 130-138 КЗпП України.

Загальні підстави та умови притягнення працівників до матеріальної відповідальності викладено в ст.130 КЗпП України.

Статтями 132, 133 КЗпП України визначено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, вичерпний перелік яких наведений в ч. 1 ст. 134 КЗпП України:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6)відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 26.11.2014 року у справі № 6-139цс14 виклав правову позицію про те, що, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисливих мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд має встановлені на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обов`язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України.

Вина відповідача ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 17.09.2015 р., встановлена ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.01.2017 р.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.02.2020 р. у справі № 599/593/18, де зазначено, що реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження мають місце у випадку, коли особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До реабілітуючих підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і тягнуть за собою зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації. Якщо судом буде встановлено наявність у діях особи складу кримінального правопорушення, то підстави для її реабілітації відсутні.

Оскільки матеріали справи містять достатні докази, того, що відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи у трудових відносинах з позивачем, при виконанні своїх трудових обов`язків, допустив вчинення дій, які містять ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, та був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, підставами для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за завдану шкоду є вищенаведені норми КЗпП України.

Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Суд не застосовує строк позовної давності, передбачений ЦК України, оскільки як вже встановлено судом, правовідносини між сторонами регулюються нормами Кодексу законів про працю України, а не Цивільного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» та пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» стягнення шкоди заподіяної підприємству, установі, організації проводиться з урахуванням передбаченого ст. 233 КЗпП України річного строку для пред`явлення позову по кожній вимозі і поважності причин його пропуску. Встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Пропуск даних строків без поважних причин є підставою для відмови у задоволені позову, за умови обґрунтованості позовних вимог.

До суду позивач звернувся 14.09.2018 р., тобто с пропуском строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем не обґрунтовувалась.

Враховуючи викладене суд вважає, що в задоволені позову позивача про стягнення з відповідача заподіяної шкоди слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.89 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», ст. ст. 130, 132-134, 233 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», м. Харків, пр. Незалежності,13, ,

відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: Т.М. Янцовська