РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/87/23

Провадження №2/568/80/23

27 червня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

головуючий суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Дмитришин О.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів

за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про зменшення розміру стягуваних аліментів та звільнення від сплати пені за несвоєчасну сплату аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в сумі 29839,04 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі наказу Радивилівського районного суду Рівненської області від 08.12.2021 р. у справі № 568/1532/21 з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину починаючи з 21.10.2021 р. та до досягнення дітьми повноліття.

Станом на грудень 2022 р. у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 54634,52 грн. У зв`язку з тим, що відповідач без поважних причин не сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей, просив стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 29839,04 грн. за період з 01.04.2022 р. по 31.01.2022 р.

30.03.2023 р. до Радивилівського районного суд Рівненської області звернулася ОСОБА_2 з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/3 частки на 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та звільнення її від сплати пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що у 2022 р. вона проживала в Туреччині та не працювала. В цей період стан її здоров`я значно погіршився, вона не має можливості фізично працювати, власного житла не має, її батьки пенсіонери.

Вважає, що її вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не має, оскільки вона не була обізнана про стягнення з неї аліментів на утримання дітей, не проживала на час винесення наказу за місцем її реєстрації, а проживала до 24.12.2022 р. за кордоном.

Стверджує, що сплатила заборгованість по сплаті алімнетів за 2022 р. та два місяці 2023 р.

У відзиві на зустрічну позовну заяву, ОСОБА_1 заперечив вимоги зустрічного позову. Наголосив, що ОСОБА_5 має можливість працювати та отримувати дохід. З моменту винесення наказу про стягнення аліментів сімейний стан позивача (за зустрічним позовом) не змінився, не з`явилось нових осіб, які перебувають на її утриманні.

Ухвалою від 27.02.2023 р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 04.04.23 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів та звільнення від сплати пені за несвоєчасну сплату аліментів прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 568/87/23.

Ухвалою від 04.04.2023 р. суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 08.05.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалами від 23.05.2023 р. та від 06.06.2023 р. розгляд справи відкладено за клопотанням сторін.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явились. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі його представника. Повідомив, що спір між сторонами не врегульовано, мирову угоду не укладено. Просив задоволити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась, причини неявки не повідомила. Від її представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відпусткою.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умовами, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У випадку нез`явлення в засідання суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Проте, відповідачем (за первісним позовом) не надано суду належних та допустимих доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника, а неявка представника відповідача (за первісним позовом) у даному випадку, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Разом з тим, суд враховує, що розгляд даної справи, вже неодноразово відкладався за клопотанням представника відповідача (за первісним позовом).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи строки розгляду позовної заяви, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін, оскільки останні не скористалися своїми правами, передбаченими ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне.

21.04.2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського управління юстиції Рівненської області зареєстровано шлюб між сторонами.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.06.2020 р. батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 7).

Відповідно до свідцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.11.2008 р. батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 8).

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.04.2021 р. у справі № 568/220/21 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 09.11.2021 р., 09.11.2021 р. між відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (громадянин Республіки Туреччина) зареєстрований шлюб (а.с. 50).

Судовим наказом Радивилівського районного суду Рівненської області від 08.12.2021 р. у справі № 568/1532/21 стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину починаючи з 21.10.2021 р. та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_8 у виконавчому провадженні № 67852181 за період з жовтня 2021 р. по грудень 2022 р. заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дочки та сина становить 54634,52 грн.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 03.08.2022 р. у справі № 568/405/22 стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 13674,92 грн. за період з жовтня 2021 р. по березень 2022 р. (а.с. 37-38).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 сплатила заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей за період з жовтня 2021 р. по грудень 2022 р. в сумі 54635 грн., що підтверджується квитанцією від 06.01.2023 р. та платіжними доручення № 162, № 163, № 164 від 10.01.2023 р. (а.с. 57, 140-141).

Предметом первісного позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_2 пені нарахованої на заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за період з 01.04.2022 р. по 31.12.2022 р. в сумі 29839,04 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Судом встановлено, що на виконанні у Радивилівському ВДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 67852181 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим відділом ДВС, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дітей станом на 31.12.2022 р. становить 54634,52 грн. (зокрема, за період жовтень 20211 р.- березень 2022 р. в сумі 20380,52 грн., квітень-грудень 2022 р. - 34254 грн.) (а.с. 5).

З розрахунку позивача вбачається, що ним нараховано пеню за місячним платежем, а саме: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць помножина на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти на дітей до 31.12.2022 р. та помножини на 1%.

Оскільки, факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.12.2022 р. підтверджується належними доказами, здійснивши розрахунок пені, враховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку, про обгрунтованість первісних позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29839,04 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 нараховані за період 01.04.2022 р. - 31.12.2022 р.

У зустрічному позові ОСОБА_2 просить звільнити її від сплати пені за несвоєчасну сплату аліментів. Зустрічні позовні вимоги обгрунтувує тим, що в її діях відсутня вина щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, оскільки їй не було відомо про наявність наказу про стягнення з неї аліментів; на час винесення наказу вона не проживала за місцем реєстрації та знаходилась за кордоном до 24.12.2022 р.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19.

Обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на утримання дітей покладено на ОСОБА_2 наказом Радивилівського районного суду Рівненської області від 08.12.2021 р. у справі № 568/1532/21. Копію вказаного наказу направлено на зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 .

Крім того, постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик до державного виконавця направлено на зареєстроване місце проживання боржника, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Не заслуговують на увагу посилання позивача за зустрічним позовом на те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з її вини, оскільки платник аліментів не був обізнаний про наказ суду про стягнення аліментів, оскільки вона проживала за кордоном.

Обов`язок утримувати дітей не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок забезпечувати належне утримання дітей. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 вживала всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання щодо матеріального забезпечення своїх дітей, здійснювала грошові перекази на їх утримання. А відтак, заборгованість по аліментам виникла лише з підстав ухилення ОСОБА_2 від свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей.

Суд враховує той факт, що ОСОБА_2 переїхала до країни Туреччина, тоді як її діти залишились проживати з батьком на території Україні, в якій з лютого 2022 р. введено воєнний стан, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації, проте будь-якої допомоги мати не надавала дітям.

Посилання ОСОБА_2 на здійснення сплати заборгованості по аліментах 06.01.2023 р. року не спростовує наявності заборгованості зі сплати аліментів, визначеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби в сумі 54634,52 грн. станом на 31.12.2022 р.

В матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення. А відтак, в задоволенні зустрічного позову в частині звільнення від сплати пені за несвоєчасну сплату аліментів, слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дітей з 1/3 частки до 1/6 частки усіх видів заробітку, суд враховує наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у 2022 р. вона проживала в Туреччині та не працювала. В цей період стан її здоров`я значно погіршився, а тому вона не має можливості фізично працювати, власного житла не має, її батьки пенсіонери.

Як встановлено відповідними медичними документами, наданими позивачем в якості доказів, позивачем не доведеного того факту, що він на сьогоднішній день є непрацездатним і йому встановлені обмеження у виконанні будь яких робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не підтвердив того, що починаючи з часу винесення наказу про стягнення аліментів і на час розгляду справи у неї змінився матеріальний стан в гіршу сторону.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона не мала можливості працювати у Туреччині, оскільки в неї відсутній паспорт громадянина, спростовується заявою ОСОБА_2 до Козинської сільської ради від 28.12.2022 р., в якій зазначено, що з нового 2022 р. вона поїхала за заробітки у Туреччину, постійної роботи не мала, а тому підробляла де знайде роботу (а.с. 100).

Докази на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Отже, судом не встановлено підстав, визначених законом, для зменшення розміру аліментів. Зменшення доходу відповідача за встановлених судом обставин та його загальний матеріальний стан не унеможливлює сплату ним аліментів на утримання дітей у визначеному судовим наказом розмірі, який визначається як 1/3 частка від усіх видів його заробітку (доходу).

Суд дійшов висновку, що відповідно до судового наказу Радивилівського районного суду Рівненської області від 08.12.2021 р. у справі № 568/1532/21 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову в частині зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дітей.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача за первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 29839,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів та звільнення від сплати пені за несвоєчасну сплату аліментів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , НОМЕР_5 )

Повний текст рішення виготовлений 28.06.2023 р.

Суддя А.О. Сільман