ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 720/1198/21

провадження № 61-13578св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Вівчар Аурел Георгійович, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення.

Посилався на те, що його незаконно позбавили права користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Просив суд вселити його у вказане житлове приміщення.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Вказувала на те, що вона є власницею будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку зареєстровані вона, брат ОСОБА_1 та мати ОСОБА_3 .

Зазначила, що відповідачі не є членами її сім`ї, в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України та статті 64 Житлового кодексу України, а тому вважає, що вони втратили право користування житловим будинком, який знаходиться АДРЕСА_1 .

01 березня 2023 року позивачка подала до суду клопотання про відмову від позовної вимоги в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просила суд, визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстрації місця проживання.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року закрито провадження по зустрічному позову ОСОБА_2 в частині вимоги щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку із відмовою позивача від позовної вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення задоволено.

Вселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в житловий будинок по АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 набув право користування спірним житловим будинком згідно із законом, вселившись у нього зі згоди власника та зареєструвавши місце проживання в установленому порядку, а відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком.

ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 без поважних причин більше року не проживає за зареєстрованим місцем проживання та втратив інтерес до спірного житла.

Додатковим рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн та 908 грн сплаченого судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

Не погодившись з рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Якобишева Т. Д., оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Якобишева Т. Д., задоволено.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житловий будинок відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, та зняття з реєстрації місця проживання задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви, та 1 362,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 156 Житлового кодексу України, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку, оскільки ОСОБА_1 не є членом сім`ї ОСОБА_2 . Застосуванню до спірних правовідносин підлягали положення статті 391 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що між сторонами не існувало домовленостей щодо проживання ОСОБА_1 у будинку, права ОСОБА_2 як власниці житла гарантовані як національним законодавством України, так і статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статтею 1 Першого протоколу до вказаної Конвенції, тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що у цьому випадку за обставин цієї справи позбавлення ОСОБА_1 права користування житлом є законним та пропорційним заходом, переслідує легітимну мету та є необхідним, оскільки ОСОБА_1 фактично забезпечений іншим житлом. Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 у спірному будинковолодінні не проживає з вересня 2016 року, перебуває у цивільному шлюбі більше п`яти років та проживає по АДРЕСА_2 .

Разом з тим апеляційний суд послався на те, що вимога ОСОБА_2 про зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, є достатньою підставою для вчинення відповідних дій щодо зняття особи з реєстраційного обліку компетентними органами, відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн, суд апеляційної інстанції виходив із наявності підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними та обґрунтованими. Суму в 10 000,00 грн, суд апеляційної інстанції вважав співмірною з наданими учаснику справи послугами, що відповідає принципу розподілу судових витрат.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13 вересня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вівчара А. Г. через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просив суд оскаржену постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині стягнення судових витрат, відмовити частково у стягненні судових витрат та повністю відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційна скарга мотивована тим, що вказана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції в оскарженій частині з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 23 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Якобишена Т. Д. просила суд касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

При цьому заявниця просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені при касаційному перегляді справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

10 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 16 червня 2005 року будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , перебувало у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 березня 2008 року спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 .

Після прийняття спадщини ОСОБА_2 на праві приватної власності належить весь будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки відділу організації надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області № 46 від 07 липня 2021 року по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2

ОСОБА_1 перебуває у цивільному шлюбі більше п`яти років та проживає по АДРЕСА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постанова Чернівецького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року оскаржена лише в частині відшкодування судових витрат, а тому, в силу приписів статті 400 ЦПК України, в частині вирішення позовних вимог касаційному перегляду не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині відповідає не у повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що представник ОСОБА_2 - адвокат ЯкобишенаТ. Д. в апеляційній скарзі просила суд апеляційної інстанції відшкодувати понесені ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат заявником було надано договір № 61 «Про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги» від 25 жовтня 2021 року, укладений між адвокатом Якобишеною Т. Д. та ОСОБА_2 , в якому відображені послуги за договором про надання правової допомоги; акт про прийняття-передачі наданих послуг від 10 квітня 2023 року з описом виконаних робіт; квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 10 квітня 2023 року на суму 10 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Вівчар А. Г. просив суд зменшити суму витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, понесених при апеляційному перегляді справи.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн, суд апеляційної інстанції виходив із наявності підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними та обґрунтованими.

Суму у розмірі 10 000,00 грн суд апеляційної інстанції вважав співмірною з наданими учаснику справи послугами, що відповідає принципу розподілу судових витрат.

Разом з тим, апеляційний суд не прийняв до уваги, що предметом судового розгляду були три позовні вимоги (одна - за первісним позовом, дві - за зустрічним позовом), із яких лише дві вирішені на користь ОСОБА_2 .

При таких обставинах на її користь, відповідно до приписів частини другої статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягали стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 6 667,00 грн (2/3 від 10 000,00 грн).

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих апеляційним судом з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції з 10 000,00 грн до 6 667,00 грн.

Визначена судом сума є співмірною з наданими учаснику справи послугами, що відповідає принципу розподілу судових витрат.

Щодо відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги

Встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з первісним позовом була заявлена одна позовна вимога немайнового характеру, а ОСОБА_2 в свою чергу при зверненні до суду з зустрічним позовом було заявлено дві вимоги немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 270,00 грн.

Сума судового збору, яка підлягала сплаті ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою, дорівнювала 908,00 грн (2 270,00 грн х 0,4).

Сума судового збору, яка підлягала сплаті ОСОБА_2 при звернення до суду першої інстанції з зустрічною позовною заявою дорівнювала 1 816,00 грн ((2 270,00 грн х 0,4) х 2).

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_1 сплатив 908,00 грн судового збору.

В свою чергу ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовною заявою сплатила 1 816,00 грн судового збору.

Згідно підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

ОСОБА_2 звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову. Тобто просила апеляційний суд вирішити питання щодо трьох позовних вимог.

Таким чином сума судового збору, яка підлягала сплаті ОСОБА_2 при звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою дорівнювала 4 086,00 грн ((908 х 3)*150%).

При зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 помилково сплатила тільки 2 724,00 грн судового збору, не доплативши 1 362 грн.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено вище, предметом судового розгляду були три позовні вимоги (одна - за первісним позовом, дві - за зустрічним позовом), із яких лише дві вирішені на користь ОСОБА_2 (одна - за первісним позовом, одна - за зустрічним позовом).

При таких обставинах, апеляційний суд вірно стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду першої інстанції зустрічної позовної заяви (1/2 від сплачених 1 816,00 грн).

Крім того, ураховуючи, що при зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 помилково сплатила тільки 2 724,00 грн судового збору, не доплативши 1 362 грн, приймаючи до уваги, що одна із її зустрічних позовних вимог не була задоволена, апеляційний суд вірно стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 саме 1 362,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно із статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - зміні в частині стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, шляхом зменшення його розміру з 10 000,00 грн до 6 667,00 грн.

Щодо судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Якобишена Т. Д. просила суд, зокрема стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені нею при касаційному перегляді справи.

На підтвердження понесених витрат заявником надано акт про прийняття-передачу наданих послуг від 17 жовтня 2023 року з описом виконаних робіт, квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 17 жовтня 2023 року на суму 5 000,00 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір № 61 «Про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги» від 25 жовтня 2021 року, укладений між адвокатом Якобишеною Т. Д. та ОСОБА_2 , в якому відображені послуги за договором про надання правової допомоги.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Предметом судового розгляду у цій справі були три позовні вимоги (одна - за первісним позовом, дві - за зустрічним позовом), із яких лише дві вирішені на користь ОСОБА_2 .

При таких обставинах на її користь, відповідно до приписів частини другої статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягали стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції в розмірі 3 333,33 грн (2/3 від 5 000,00 грн).

Визначена судом сума є співмірною з наданими учаснику справи послугами, що відповідає принципу розподілу судових витрат.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги в суді касаційної інстанції ОСОБА_1 не заявляв, що, відповідно до приписів частини п`ятої статті 137 ЦПК України, унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу.

Щодо судового збору

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

При зверненні з касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Вівчар А. Г., судовий збір не сплачував.

Таким чином, відстутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Вівчар Аурел Георгійович, задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року змінити в частині стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, шляхом зменшення його розміру з 10 000,00 грн до 6 667,00 грн.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 333,33 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених при касаційному перегляді справи.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов