Справа № 211/6119/20
Провадження № 2/211/102/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Андрійченко А.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , Томаша М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полстар» про визнання звільнення незаконним, зобов`язати змінити формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полстар» про визнання звільнення незаконним, зобов`язати змінити формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, який в послідуючому уточнив збільшуючи позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 07.07.2005 працював на різних посадах в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПОЛСТАР». 05.05.2009 Позивач був переведений на посаду начальника транспортного відділу ТОВ «ПОЛСТАР».

12.08.2020 він як завжди прийшов на роботу, під час робочого дня, директор ТОВ «ПОЛСТАР» Томаш Мік повідомив йому про те, що на підприємстві буде проводитись, якийсь аудит і розпочнеться він з транспортного відділу. Після цього в його робочий кабінет прийшли, якісь чотири невідомі йому особи, силоміць без його згоди та не складаючи ніяких актів забрали всю документацію з кабінету. Потім приблизно о 11 год. 30 хв. 12.08.2020 його запросили до актового залу підприємства, де ті самі невідомі йому особи у присутності директора ТОВ «ПОЛСТАР» ОСОБА_4 намагалися заставити підписати, якісь документи про нібито виявлену нестачу пального. Але він відмовився підписувати ці документи, після чого на нього почали психологічно тиснути, та погрожувати. На тлі цих подій, у зв`язку з цими незаконними та протиправними діями відносно нього, йому стало зле, та він був змушений звернутися до лікаря.

В період з 12.08.2020 по 14.08.2020 він перебував на стаціонарному лікуванні в КП "Криворізька міська клінічна лікарня № 2" Криворізької міської ради" з діагнозом астено-вегетативна дисфункція з тривожно-депресивним компонентом.

З 17.08.2020 по 22.08.2020 знаходився на амбулаторному лікуванні в КП "Криворізька міська клінічна лікарня № 2" Криворізької міської ради" з гіпертонічною хворобою.

В період з 27.08.2020 по 16.09.2020 він перебував на амбулаторному лікуванні в КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" Криворізької міської ради" з діагнозом періартрит правого плечового суглобу.

Під час перебування на лікарняному, з огляду на незаконні та протиправні дії керівництва підприємства щодо нього, він прийняв остаточне рішення, що не буде працювати на даному підприємстві.

17.09.2020 прибув на своє робоче місце, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щоб подати заяву про звільнення за власним бажанням. Проте охорона ТОВ «ПОЛСТАР» на контрольно-пропускному пункті не допустила його на робоче місце, згідно вказівки директора ТОВ «ПОЛСТАР» ОСОБА_4 . Він був змушений викликати поліцію та звернутися з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була прийнята працівником Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

І лише після прибуття поліції та подачі відповідної заяви про вчинення кримінального правопорушення, його допустили на робоче місце.

Після перевірки цілісності та наявності речей в його кабінеті, він виявив, що в його кабінеті пропали талони на пальне та його особисті грошові кошти у сумі 5 700 грн. У зв`язку з цим він знову викликав поліцію на підприємство та подав ще одну заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Після цих подій він написав заяву на звільнення за власним бажанням з проханням звільнити його з займаної посади з 17.09.2020, заяву прийнято відділом кадрів та зареєстровано за вхід. № 4 від 17.09.2020.

Потім спеціалісти відділу кадрів запропонували йому ознайомитись з наказом про звільнення та повідомили його, що згідно з наказом № 178к (розпорядженням) від 17.09.2020 про припинення трудового договору (контракту) він звільнений з посади начальника транспортного відділу за п.2 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України, підставою для звільнення стала втрата до нього довір`я, а саме порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями. Копію наказу про звільнення та трудову книжку він отримав 17.09.2020.

Позивач вважає, що звільнення його із займаної посади є незаконним, а наказ про його звільнення виданий з грубим порушенням вимог чинного трудового законодавства України та порушує його конституційні права.

Після звільнення він поїхав на співбесіду для працевлаштування до ТОВ БК «МАГІСТРАЛЬ СЕРВІС 2015» на посаду водія, проте після ознайомлення роботодавцем з записом у трудовій книжці, роботодавець в усній формі відмовив йому в працевлаштуванні. У зв`язку з записом у трудовій книжці він не може влаштуватись на робуту, тому просить ще стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.09.2020 по 14.02.2022 у розмірі 127626,32 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

01.03.2021 представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що позов не підлягає задоволенню. Позивач, працюючи у Відповідача на посаді, яка пов`язана з безпосереднім обслуговуванням товарних цінностей, вчинив умисні дії, які дали керівництву ТОВ «Полстар» підстави для втрати до нього довір`я. Вказані дії полягають не тільки у порушенні правил проведення операцій з матеріальними цінностями, чим завдано відповідні збитки, а й у ненаданні Позивачем пояснень за результатами проведення інвентаризації та необґрунтованою відмовою від її підписання. Видаючи наказ про звільнення позивача з роботи, відповідач діяв відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Позивач є матеріально відповідальною особою, про що свідчить договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладений між позивачем та відповідачем 01.10.2010 з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать останньому. При проведенні внутрішньої перевірки за ініціативою власника ТОВ «Полстар» на підставі наказу № 182 від 11.08.2020 «Про проведення інвентаризації в 2020 році» проведено інвентаризацію паливно-мастильних матеріалів у начальника транспортного цеху ОСОБА_1 станом на 11.08.2020 року. За результатами якої у начальника транспортного цеху ОСОБА_1 станом на 11.08.2020 встановлено нестачу ДП в кількості 500 літрів на суму 9110,00 грн., що підтверджується інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей № б/н від 12.08.2020 року, від підпису якої позивач відмовився всупереч вимог п. 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, про що було складено акт про відмову від підписання інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 12.08.2020 згідно наказу № 182 від 11.08.2020.

Крім того, вказаною перевіркою при здійсненні аналізу подорожніх листів на предмет порівняння показників кілометражу та кілометражу, вказаного на картах автомобільних доріг України, було встановлено завищення кілометражу, зазначеного в подорожніх листах, внесення чого здійснював особисто ОСОБА_1 , в результаті чого проведеною внутрішньою перевіркою було вставнолено суму збитку, нанесеного позивачем в період з 01.01.2020 по 11.08.2020 під час його перебування на посаді начальника транспортного відділу, в розмірі 243988,62 грн.

Результати проведення внутрішньої перевірки були викладені в акті внутрішньої перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ТОВ «Полстар», складеним компанією «Безпечний аудит» в особі ФОП ОСОБА_5 на виконання договору з надання консультаційних послуг від 10.08.2020 № 08/1-20, укладеним із ФОП ОСОБА_6 , яка діяла згідно договору № 08/1-20 від 10.08.2021.

Така поведінка Позивача щодо відмови від надання пояснень з приводу

товарно-матеріальних цінностей, виявлених під час проведення інвентаризації, категорична відмова від підпису акту про проведення останньої, поєднана з відмовою приймати участь у ній, безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов`язків, з урахуванням висновків внутрішньої перевірки, за якою саме винними діями позивача, який, діючи всупереч своїх службових обов`язків, в період з 01.01.2020 по 11.08.2020 під час перебування на посаді начальника транспортного відділу ТОВ «Полстар» здійснив розтрату ввірених йому товарно-матеріальних цінностей шляхом завищення кілометражу у подорожніх листах, обумовила звернення керівництва ТОВ «Полстар» до правоохоронних органів із заявою про злочин, внаслідок чого 04.09.2020 відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України за № 0001251, що підтверджується витягом з ЄРДР. Досудове слідство по даному кримінальному провадженню на даний час триває.

Вищевикладене свідчить про наявність обґрунтованих підстав для втрати довір`я до ОСОБА_1 з наступним його звільненням за пунктом 2 ч. г. 41 КЗпП України, що узгоджується із правовим висновком ВС, висловленим останнім у своєму рішенні від 07.11.2018 у справі № 320/7065/17, згідно якого звільнення за пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення працівником винних дій. Так, ВС зазначив, втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати, зокрема, через порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями, на чому також наголосив ВС у своєму рішенні від 07.11.2018 по справі № 320/7065/17 (провадження № 61-40471св18).

Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

01.07.2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позивну заяву. Згідно якого, позивач відхиляє наведені відповідачем у своєму відзиві заперечення проти позовної заяви, як необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, які не спростовують позовні вимоги позивача.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року за заявою представника відповідача адвоката Суботіна Г.Г. здійснено перехід розгляду справи від спрощеного до загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.12.2022 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Копійко А.А., кожен окремо на позовних вимогах наполягали, надали пояснення по змісту позову. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача адвокат Дашко А.А. , Томаш М. , кожний окремо, проти позовних вимог заперечували в повному обсязі, зазначивши, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працював у відповідача на посаді головного механіка, був членом інвентаризаційної комісії, однак не приймав участі у її проведенні, документів не бачив, результатів не підписував. Інвентаризація на підприємстві проводилась раз на рік, недостач не було. На даний час звільнився з підприємства під тиском, звільнятись не хотів. Однак змушений був написати заяву про звільнення за згодою сторін.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він працював на підприємстві відповідача начальником служби охорони, в інвентаризації участі не приймав, однак був її членом, підписав акт під тиском, так як обіцяли звільнити. Результатів комісії він не бачив.

Свідок ОСОБА_9 , суду пояснила, що працювала на підприємстві відповідача бухгалтером. Зазначила, що інвентаризація проводилась кожен рік, недостач не було. Під час проведення інвентаризації ОСОБА_10 був на лікарняному. Після лікарняного, його не впускали на підприємство, обхідний лист на звільнення принесли за нього.

Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Статтею 43 Конституція України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як встановлено судом, що ОСОБА_1 з 07.07.2005 року працював на різних посадах в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Полстар», а 05.05.2009 року переведений на посаду начальника транспортного відділу ТОВ «Полстар», що не заперечується сторонами ( а.с. 12-13 копія трудової книжки).

01 жовтня 2010 року з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать підприємству «Полстар» в особі директора підприємства Мік Томаша та начальником транспортного відділу Сінкевич Д.С., що іменується надалі - Працівник, з другої сторони, укладено Договір про повну матеріальну відповідальність.

Згідно п.1 Договору про повну матеріальну відповідальність - ОСОБА_11 , приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому підприємством «Полстар» матеріальних цінностей, у зв`язку з чим зобов`язується: дбайливо відноситись до переданих йому для збереження та інших цілей матеріальних цінностей підприємства; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства щодо обставин, які загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати та надавати згідно вставноленого порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишки ввірених йому матеріальних цінностей; приймати участь під час проведення інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей ( а.с. 72).

Згідно п. 5 даного договору, його дія розповсюджується на весь час роботи з ввіреними працівнику матеріальними цінностями підприємства.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полстар» № 182 від 11.08.2020 року «Про проведення інвентаризації в 2020 році», з метою проведення попереднього контролю, керуючись ЗУ « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 році, Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 р № 879, Порядком подання фінансової звітності, затвердженим постановою КМУ від 28.02.2000 р № 419, а також іншими нормативними документами, що регелують проведення інвентаризації та складання фінансової звітності, наказано:провести вибіркову інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження з обов`язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів в термін з 11.08.2020-14.08.2020 р. ( а.с. 160).

При проведенні внутрішньої перевірки за ініціативою власника ТОВ «Полстар» на підстві наказу № 182 від 11.08.2020 «Про проведення інвентаризації в 2020 році» проведено інвентаризацію паливно-мастильних матеріалів у начальника транспортного цеху ОСОБА_1 станом на 11.08.2020. При інвентаризації на залишку виявлено талонів: по бензину А-95 в кількості 24 шт. номіналом по 10 літрів всього на 240 літрів; по дизтопливу в кількості 97 шт. номіналом по 10 літрів в кількості 12 шт., номіналом по 50 літрів всього на 1570 літрів. Також, при інвентаризації знято залишки дизельного палива станом на 11.08.2020 в паливних баках наступних транспортних засобів; Автобус ПАЗ, д.н. НОМЕР_1 , МВ 313 D Sprinter д.н. НОМЕР_2 , МВ 312 D Sprinter д.н. НОМЕР_3 .

Після виведення фактичної кількості ПММ із обліковими даними за результатами інвентаризації у начальника транспортного цеху ОСОБА_1 станом на 11.08.2020 встановлено нестачу ДП в кількості 500 літрів на суму 9110 грн., що підтверджується інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей № б/н від 12.08.2020, від підпису якої позивач відмовився всупереч вимог п. 1 Договру про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, про що було складено акт про відмову від підписання інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 12.08.2020 згідно наказу № 182 від 11.08.2020 ( а.с. 161,162).

Інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей, який був складений на підсаві наказу № 128 від 11.08.2020 року та перевірені бухгалтером ОСОБА_12 ОСОБА_1 відмовися підписувати, про що було складено відповідний акт ( а.с. 161-162).

Крім того, вказаною перевіркою при здійсненні аналізу подорожніх листів на предмет порівняння показників кілометражу та кілометражу, вказаного на картах автомобільних доріг України, було встановлено завищення кілометражу, зазначеного в подорожніх листах, внесення чого здійснював особисто ОСОБА_1 , в результаті чого проведеною внутрішньою перевіркою було вставнолено суму збитку, нанесеного позивачем в період з 01.01.2020 по 11.08.2020 під час його перебування на посаді начальника транспортного відділу, в розмірі 243988,62 грн.

Результати проведення внутрішньої перевірки були викладені в акті внутрішньої перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ТОВ «Полстар», складеним компанією «Безпечний аудит» в особі ФОП ОСОБА_5 на виконання договору з надання консультаційних послуг від 10.08.2020 № 08/1-20, укладеним із ФОП ОСОБА_6 , яка діяла згідно договору № 08/1-20 від 10.08.2021 ( а.с. 148-149).

Наказом керівника підприємства «Полстар» № 178К від 17.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади на підсаві п. 2. Ч. 1 ст. 41 КЗпП України, внаслідок втрати до нього довір`я є порушенням правил проведення операцій з матеріальними цінностями. З підставою звільнення ОСОБА_1 не погодився ( а.с. 21).

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

У п. 28. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2, 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим, при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Наведене також узгоджується з правовими позиціями наведеними в постановах Верховного суду України при розгляді справ № 6-1093 цс 15 та № 6- 100 цс 16.

Розірвання договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов : 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо), 2) винна дія працівника, 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстав втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, що дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Судом встановлено, що позивач є матеріально відповідальною особою, оскільки згідно договору про повну матеріальну відповідальність його робота була пов`язана з ведднням обліку матеріальних цінностей, складання звітів про їх використання, рух та залишки ( ведення обліково-підзвітної документації), тобто носило відповідальний та підзвітній характер, а також організація контролю за раціональним використанням транспортних засобів, здійснення розрахунку необхідних підприємству транспортних засобів та паливно-мастильних матеріалів, здійснення контролю за забезпеченням автомобілів підприємства необхідними запасними частинами та паливно-мастильними матеріалами, здійснення контролю лімітів використання паливно-матисльних матеріалів, що свідчить про наявність обліку, контролю за рухом і зберіганням відповідних цінностей.

Відповідно до посадової інструкції начальника транспортного відділу, затвердженої генеральним директором ТОВ «Полстар» 01.09.2009, до основних засад начальника транспортного відділу належало, зокрема:

-забезпечення організації і контролю технічного обслуговування, технічного огляду, страхування та ремонту автотранспорту;

-здійснення конролю раціонального використання автотранспорту;

-ведення обліково-підвітної документації, для виконання яких на нього покладалися певні функціональні обов`язки, в тому числі: здійснення організації і контролю випуску автомобілів на лінію, організація контролю за раціональним використанням транспортних засобів, визначення необхідності та здійснення розрахунку необхідних підприємству транспортних засобів, ремонтного обладнання, запасних частин, та інше, забезпечення організації та контролю ремонта, ТО-1, ТО-2, страхового і сезонного обслуговування автотранспорта підприємства, забезпечує контроль забезпечення автомобілів підприємства необхідними запасними запчастинами, маслами та інше, забезпечує ведення обліку та звітності по автотранспортним засобам і експлуатаційним матеріалам, здійснює контроль лімітів використання паливно-мастильних матеріалів ( а.с. 22-25).

Таким чином, виходячи з особливостей трудової функції начальника транспортного відділу ТОВ «Полстар», який є матеріально відповідальною особою, позивач отримував паливно-мастильні матеріали під звіт, що підтверджується як договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність і посадовою інструкцією, так і накладними на відпуск товарів, за якими позивач отримував талони на пальне, а також здійснював розподіл товарно-матеріальних цінностей між водіями ТОВ «Полстар», про що свідчать прибуткові накладні ( а.с. 73-147), а тому позивач відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, у зв`язку з чим може бути суб`єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, якщо вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави втрати до нього довір`я ( зокрема, порушення правил проведння операцій з матеріальними цінностями).

Аналогічна правова позиція висловлена ВС у своє рішенні від 07.11.2018 у справі № 320/7065/17 ( провадження № 61-40471св18).

Підстави для втрати довір`я до Позивача були зафіксовані в Акті «Про проведення внутрішньої перевірки за ініціативою власника ТОВ «Полстар» на підставі наказу № 182 від 11.08.2020 «Про проведення інвентаризації в 2020 році», в якому позивач відмовився від надання пояснень з приводу нестачі товарно-матеріальних цінностей, виявлених під час проведення інвентаризації, категорична відмова від підпису про проведення останньої , поєднана з відмовою приймати участь у ній ( а.с. 160-162), безвідповідальне ставлення до своїх трудових обов`язків, з урахуванням висновків внутрішньої перевірки, за якою саме винними діями позивача, який діючи всупереч своїх службових обов`язків , в період з 01.01.2020 по 11.08.2020 під час перебування на посаді начальника транспортного відділу ТОВ «Полстар» здійснив розтрату ввірених йому товарно-матеріальних цінностей шляхом завищення кілометражу у подорожніх листах, обумовила зверення керівництва ТОВ «Полстар» до правоохоронних органів із заявою про злочин, внаслідок чого 04.09.2020 відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України за № 0001251 що підтверджується витягом з ЄРДР. Досудове слідство по даному кримінальному провадженню на даний час триває. ( а.с. 185-189).

Вищевикладене свідчить про наявність обґрунтованих підстав для втрати довір`я до ОСОБА_1 з наступним його звільненням за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що узгоджується із правовим висновком ВС, виловленим останнім у своєму рішенні від 07.11.2018 у справі № 320/7065/17 ( провадження 61-40471св18), згідно якого звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення працівником винних дій. Так, ВС зазначив, що втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати, зокрема через порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями, на чому також наголосив ВС у своєму рішенні від 07.11.2018 по справі № 320/7065/17 ( провадження № 61-40471св18).

Крім того, правовий аналіз ч. 2 ст. 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника, що узгоджується із правовою позицією ВС ( рішення від 25.01.2021 по справі № 296/4664/19).

Щодо заявленої вимоги про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади начальника транспортного відділу за п. 2 ч.1 ст. 41 КУпП України через втрату довір`я на ч. 1 ст. 38 КзПП України за власним бажанням, то слід зазначити, що заява позивача про звільнення за власним бажанням з 17.09.2020 без відпрацювання у зв`язку із переїздом до іншого міста, яку зареєстровано відділом кадрів 17.09.2020 за № 4, подано за наявності вже прийнятого роботодавцем рішення про звільнення, що підтвердив також свідок ОСОБА_9 , тому данна вимога задвоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів в спростування недовіри до Позивача.

Посилання позивача на порушенні порядку проведення інвентариції, є формальними, жодним чином не спростовують її результатів, які підтверджені в тому числі й актом внутрішньої перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ТОВ «Полстар», складеним компанією «Безпечний аудит» в особі ФОП ОСОБА_5 на виконання договору з надання консультаційних послуг від 18.02.2020 № 08/1-20, укладеним із ФОП ОСОБА_13 , яка діяла згідно договору № 08/1-20 від 10.08.2021.

Клопотань щодо проведення аудиту чи відповідної експертизи до суду, в свою чергу від позивача не надходило.

Щодо посилання сторони позивача про неотримання відповідачем згоди профспілки на звільнення ОСОБА_1 суд зазначає наступне. ОСОБА_1 не надано доказів перебування його у будь - якій профспілці , у позовній заяві про залучення в якості третьої особи профспілкової організації позивачем не зазначено, відповідно до довідки про доходи, яка надана до суду за ухвалою суду відповідачем, жодних відрахувань не має ( а.с. 242, т.1 ) , а тому суд до твердження про неотриманя згоди профспілки при звільненні відноситься критично.

Щодо показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд відноситься критично, оскільки жодним доказом не підтвердженою що останні підписували акт про інвентаризацію під тиском.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання звільнення незаконним та стягнення середнього заробітку є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки судовим розглядом не встановлено будь - яких порушень відповідачем прав позивача, то вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги вищевказані положення чинного законодавства, надані докази

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 18, 81,141,258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 29 06 2023