Справа № 629/1128/23
Номер провадження 2/629/310/23
21.06.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Кремінь М.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження в місті Лозова Харківської області цивільну справу №629/1128/23 за позовом Виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Лозівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
Виконавчий комітет Лозівської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Лозівської міської ради, про позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення аліментів на їх утримання та передачу дітей виконавчому комітету для подальшого їх влаштування.
В обґрунтування позову позивач вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має двох малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька внесені до актових записів про народження дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного Кодексу України (за вказівкою матері).Родина ОСОБА_1 тривалий час перебуває під наглядом соціальних служб у зв?язку з неналежним виконанням матір?ю батьківських обов?язків відносно дітей та зловживанням алкогольними напоями. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 часто не відвідують навчальні заклади у зв?язку з тим, що мати зловживає алкогольними напоями та не контролює дітей. ОСОБА_1 державну соціальну допомогу, яку отримує на дітей використовує на свої потреби та придбання алкогольних напоїв, приводить додому сторонніх чоловіків. Спеціалістами служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області спільно з працівниками Лозівського міського центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді здійснювалися обстеження умов проживання, проводились профілактичні бесіди з ОСОБА_1 , офіційно попереджено про відповідальність по дотриманню прав дітей згідно з законодавством України. Мати дітей не працює. ОСОБА_1 притягалася до відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, дітьми не займається, веде асоціальний спосіб життя та вживає алкогольні напої. Враховуючи вище вказане, позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, оскільки спосіб життя матері погано відображається на дітях..
Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті та підготовки органом опіки і піклування висновку.
11.04.2023 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання з`явилася, на задоволенні позову наполягала.
Відповідач в судове засідання з`явилася, проти задоволення позову заперечувала, зазначала, що на даний час не вживає алкоголь, працює, доньці телефонує, однак вона іноді не відповідає.
Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання з"явилася, просила задовольнити позов виконавчого комітету.
У судовому засіданні була допитана малолітня донька ОСОБА_2 , яка вказала, що
вона не хоче жити з мамою, оскільки боїться, так як мати вживає алкоголь та приводить чоловіків до будинку. ОСОБА_2 пояснила, що боїться за своє життя, оскільки в будинку постійно люди в стані алкогольного сп"яніння, дуже грязно та немає чого їсти. Також донька вказала, що мати їй не телефонує та не намагається спілкуватися.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір"ю двох малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька внесені до актових записів про народження дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного Кодексу України (за вказівкою матері). Вище вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , копіями витягів(а.с.15-16, 19-20).
Відповідач зареєстрована та мешкає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія витягу(а.с.18), який належить ОСОБА_7
ОСОБА_8 , яка є біологічною бабусею дітей, а також інші особи, неодноразово зверталися до служби у справах дітей з заявами, скаргами щодо поведінки ОСОБА_1 (а.с.21-23), в яких вказували, що вона неналежним чином виконує батьківські обов"язки, приводить додому сторонніх чоловіків, розпиває з ними спиртні напої, після чого вчиняються сварки та бійки, залишає дітей самих, не займається ними.
Службою у справах дітей неодноразово здійснювались обстеження умов проживання родини, проводились профілактично- роз"яснювальні бесіди та було офіційно попереджено ОСОБА_1 про відповідальність по дотриманню прав дітей згідно з законодавством України(а.с.31-38, 42-46).
На ОСОБА_9 було складено протокол за ч.1 ст.184 КУпАП(а.с.24), на підставі якого її було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов"язків.
Тривала робота, яка проводилася з сім?єю ОСОБА_1 працівниками служби у справах дітей та центру соціальних служб, з метою подолання складних життєвих обставин або їх мінімізації не дала жодних позитивних результатів. Наведені факти свідчать про відсутність у ОСОБА_1 бажання подолати складні життєві обставини та вести здоровий спосіб життя. Мати і надалі продовжує вести асоціальний спосіб життя, вживати алкогольні напої, що підтверджується письмовими поясненнями матері відповідача - ОСОБА_10 (а.с.29).
Алкогольна залежність матері негативно відображається на стані виконання нею батьківських обов?язків, порушує передбачене діючим законодавством право дітей на належне батьківське виховання.
Відповідно до копії акту про згоду дитини на тимчасове влаштування до сім"ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, копії заяв(а.с.49-51), діти на даний час мешкають з біологічною бабусею ОСОБА_8 .
ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована та вважає, що дітей виховує правильно, про що свідчать її письмові пояснення(а.с.52-58). З актів обстежень встановлено, що мати веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, стосунки з дітьми напружені, підготовкою дітей до школи займається бабуся ОСОБА_8 .
Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування у висновку зазначив про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей(а.с.12-14)..
Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
При дослідженні матеріалів, що були надані позивачем, судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, а також встановлено, що мати вживає спиртні напої та відносини з дітьми має напружені.
Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав
(тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р.
Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, заслухавши думки учасників, беручи до уваги думку дитини ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, з тих підстав, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток, належних висновків після проведення профілактичних бесід та попереджень для себе не зробила.
Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).
Згідно з ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги виконавчого комітету в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, та стягує з ОСОБА_1 аліменти на користь дітей.
Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 06.03.2023 року.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов Виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Лозівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задовольнити.
Позбавити матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1416,50 (одна тисяча чотириста шістнадцять грн 50 коп.), на кожну дитину, щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону для дитини відповідного віку до досягнення кожним із дітей повноліття на особисті рахунки дітей:
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Передати дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчому комітету Лозівської міської ради Харківської області для подальшого їх влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 27.06.2023 року.

Інформація про сторони:

Позивач-виконавчий комітет Лозівської міської ради, як орган опіки та піклування, місцезнаходження за адресою: вул. Ярослава Мудрого, буд.1, м.Лозова, Харківська область.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області,

місцезнаходження за адресою: вул. Лозовського, буд. 10-А, кім. 17, м.Лозова, Харківська область.

Суддя Т.О.Каращук