провадження № 22-ц/824/5728/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - адвокатом Щербанем Дмитром Миколайовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

На обґрунтування позову вказує, що 25 липня 2018 року близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Vito», номерний знак НОМЕР_1, в м. Києві на бул. Дружби Народів, здійснив маневр з порушенням ПДР України, що призвело до зіткнення з належним їй мотоциклом марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований, а також транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач зауважує, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року в справі № 757/56839/16 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та провадження закрито.

Також позивач зазначає, що 21 квітня 2022 року ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховиком відповідача, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 98 000,00 грн., що в межах ліміту відповідальності та за вирахуванням франшизи.

Крім того, позивач вказує, що 22 травня 2019 року нею було проведено оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного їй, як власнику колісного транспортного засобу «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, яка становить 238 874,00 грн.

Посилаючись на викладене, та те, що залишок загальної суми невідшкодованої майнової шкоди становить 140 874,00 грн, просить ухвалити рішення, яким стягнути вказану суму з ОСОБА_2 як винної особи, яка заподіяла шкоду в результаті кримінального правопорушення.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якої діє Щербань Дмитро Миколайович до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1, через представника - адвоката Щербаня Дмитра Миколайовича,подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції проігнорував принцип повного відшкодування завданих збитків. Наполягає на тому, що суд першої інстанції залишив без уваги ту обставину, що ОСОБА_2 є винуватцем ДТП та зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану у ДТП майнову шкоду в частині, що перевищує ліміт відповідальності за завдану майнову шкоду, вказаний в полісі ОСЦВ.

Також апелянт посилалася на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19, щодо того, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем ДТП.

Апелянт вважає неспроможним висновок суду першої інстанції щодо необхідності надати докази оплати ремонтних робіт. Звертає увагу апеляційного суду на те, що фактична оплата вартості відновлювального ремонту не має значення при стягненні збитків з відповідача. На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу, що звіт №10138 від 22 травня 2019 року в частині визначення вартості мотоцикла до ДТП не відповідає вимогам Закону. Так, оцінювач вказує в додатках до звіту про підібрання трьох аналогічних мотоциклів для порівняння ціни, проте ці мотоцикли інших моделей та не можуть вважатися ідентичними. Також звертає увагу суду на те, що листом від 13 січня 2023 року Союз експертів України повідомив, що у Бюлетені авто товарознавця № 105 міститься інформація про два мотоцикли Kawasaki з маркуванням ZX1000, а саме: ZX-10/ninja 1000 та ZX-10Rninja/ninja 1000. При цьому обидва запропоновані у бюлетені варіанти не збігаються з досліджуваним аналогом, а саме: вказані цінові пропозиції за період з 1998-2005 та з 2002-2011 відповідно. Натомість мотоцикл ОСОБА_1 має іншу модифікацію з іншим роком випуску.

Поряд з цим, наголошує, що твердження суду першої інстанції про перевищення вартості ремонту над вартістю мотоцикла в ДТП не відповідають дійсності. Позивачка не визнає мотоцикл фізично знищеним, оскільки його ринкова вартість оцінена неправильно, а положення п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають застосуванню.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Зважаючи на предмет, ціну спору та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26 квітня 2018 року, мотоцикл марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, належить позивачу.

25 липня 2018 року приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Vito», номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог пп. 2.3(б),10.1,10.3 ПДР України, поряд з електроопорою № 186 в м. Києві на бул. Дружби народів, проявив неуважність, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу мотоциклу марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що рухався в попутному напрямку в крайній лівій смузі, на яку він перестроївся, в результаті чого відбулося зіткнення передньої частини мотоцикла марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, із задньою правою частиною автомобіля марки «Mercedes Vito», номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року в справі № 757/56839/16 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрито.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, закриття кримінального провадження за нереабілітуючої підстави, призводить до несприятливих наслідків для особи (можливість настання таких наслідків для особи), щодо якої кримінальне провадження було закрито.

Також судом першої інстанції з'ясовано, що 22 травня 2019 року на замовлення позивача проведено оцінку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2. Відповідно до звіту № 10138 від 22 травня 2019 року вартість матеріального збитку станом на 21 лютого 2019 року становить 238 874,00 грн, що відповідає його ринковій вартості, а вартість відновлювального ремонту - 264 098,72 грн.

Крім того, встановлено, що транспортний засіб марки «Mercedes Vito», номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач на момент ДТП був застрахований у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке в свою чергу 21 квітня 2022 року здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 98 000,00 грн, що сторонами не заперечується та підтверджується квитанцією № ЗР029129 від 21 квітня 2022 року.

Поряд із цим, із полісу № АК/8550060 від 14 квітня 2018 року вбачається, що страхова сума на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн, а франшиза 2 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів вартості залишків працездатних та ліквідних складових мотоцикла, що мали значення для визначення розміру завданої шкоди, не відшкодованої позивачу. Також суд першої інстанції брав до уваги ту обставину, що витрати на відновлювальний ремонт колісного транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, ремонт цього автомобіля є економічно необґрунтованим, а тому він вважається фізично знищеним. Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 10138 від 22 травня 2019 року, не встановлено вартість колісного транспортного засобу (його вузлів та агрегатів) після ДТП, що залишився (залишились) у власності позивача, які також мають свою вартість. За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 реального розміру матеріального збитку, що підлягає стягненню на її користь.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У ст. 35 (п. 35.1) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо ДТП розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі, якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

У відповідності до п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК Україниобов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 10138 від 22 травня 2019 року, поданого позивачем на підтвердження своїх позовних вимог вбачається, що ринкова вартість мотоцикла марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, до моменту аварійного пошкодження станом на 21 лютого 2019 року становить 238 874,00 грн., вартість відновлюваного ремонту мотоцикла марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, визначена за витратним підходом станом на дату оцінки 21 лютого 2019 року становить 264 098,72 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження у ДТП 25 липня 2018 року, становить 238 874,00 грн.

Отже, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, висновок суду першої інстанції про те, що витрати на відновлювальний ремонт колісного транспортного засобу перевищують (різниця 25 224,72 грн.) вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що в силу вимог діючого законодавства свідчить про те, що ремонт цього колісного транспортного засобу є економічно необґрунтованим, а тому він вважається фізично знищеним, є цілком обґрунтованим та законним.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасників справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

З матеріалів справи вбачається, що жодних заперечень щодо звіту та його законності з боку позивача, який і подав цей звіт до суду першої інстанції не надходило. Матеріали справи не містять і доказів іншої вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Також не надходило від позивача і клопотань про призначення судової експертизи з метою визначення вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, якщо на його думку вартість вказана у поданому ним висновку не відповідає дійсності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд розцінює критично і не приймає до уваги довід апелянтки щодо того, що звіт №10138 від 22 травня 2019 року в частині визначення вартості мотоцикла до ДТП не відповідає вимогам Закону, оскільки саме цей звіт на обґрунтування позовних вимог було подано позивачем, як належний, достатній та достовірний доказ.

Водночас, звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 10138 від 22 травня 2019 року, не встановлено вартість колісного транспортного засобу (його вузлів та агрегатів) після ДТП, що залишився (залишились) у власності позивача, які також мають свою вартість.

Отже, матеріали справи не містять доказів, а позивачем не доведено вартість залишків працездатних та ліквідних складових автомобіля, який зазнав ушкоджень, що має значення для відшкодування позивачці як власниці транспортного засобу, який вважається знищеним, різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з вирахуванням отриманого власником такого транспортного засобу страхового відшкодування.

Також матеріали справи не містять підтверджень того, що позивачем здійснено ремонт пошкодженого мотоцикла марки «Kawasaki ZX1000», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок ДТП, що сталася 25 липня 2018 року, тобто понесено реальні збитки на відновлення свого порушеного права.

У апеляційній скарзі апелянт наголошувала на тому, що суд першої інстанції залишив без уваги ту обставину, що ОСОБА_2 є винуватцем ДТП та зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану у ДТП майнову шкоду в частині, що перевищує ліміт відповідальності за завдану майнову шкоду, вказаний в полісі ОСЦВ.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було встановлено факт спричинення позивачці майнових збитків внаслідок ДТП. Водночас позивачкою не надано належних та допустимих доказів розміру майнових збитків внаслідок ДТП, який має бути стягнуто з ОСОБА_2, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову саме у зв'язку з недоведеністю розміру шкоди, який підлягає стягненню.

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року, викладеній у справі №755/7666/19, на яку посилалася апелянтка, касаційний суд дійшов висновку про те, що відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов'язаний сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки касаційний суд прийняв за основу ремонтну калькуляцію, тобто доказ понесення реальних збитків.

Натомість у даній справі такі докази відсутні, і крім іншого, встановлено фізичне знищення колісного транспортного засобу та відсутність вартості залишків транспортного засобу, а отже не доведення позивачкою належними та допустимими доказами розміру матеріального збитку, що підлягає стягненню на її користь.

Судом першої інстанції також було вірно звернуто увагу на те, що позивач не позбавлена можливості реалізувати фізично знищений транспортний засіб шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (справа № 207/2838/15-ц), що також має значення та повинно враховуватися при визначенні розміру збитків заподіяних внаслідок ДТП.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Ухвалюючи рішення колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом Щербанем Дмитром Миколайовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова