Справа № 367/2556/23
Провадження №2/367/3811/2023
29 листопада 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Третяк Я.М.
за участю секретаря судового засідання - Люліної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про відшкодування майнової шкоди, завданої військовою агресією російської федерації проти України,
Обґрунтовуючи позов, позивачі вказують, що 01.06.2013 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений шлюб, про що Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві складено відповідний актовий запис №549.
Починаю з 13.03.2018 року, згідно відомостей адресної картки та карток реєстрації осіб, місце проживання позивачів зареєстровано за місцем знаходження вказаного об?єкта нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_3 .
Зазначають, що з моменту придбання нерухомості, проживали в будинку, зробили ремонт, замінили дверні блоки, встановили світлопрозорі конструкції (вікна, двері) та додаткові елементи, придбали меблі, облагородили прибудинкову територію. Вартість лише частини обсягу робіт з невід?ємного поліпшення, капітального ремонту житлового будинку, документи про які вдалося відновити, склала 443 386,28 грн.
24.02.2022 року президент російської федерації оголосив про рішення провести спеціальну військову операцію з демілітаризації України.
26.05.2022 року співробітниками ГУ ДСНС України у Київській області здійснено виїзд та взято участь у огляді місця події за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого складено акт про пожежу № 4172 та інші матеріали, які передано у встановленому порядку до відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Київській області (м. Ірпінь) для прийняття рішення. Зі змісту акту про пожежу від 26.05.2022 року № 1472 вбачається, що «11.03.2022 року ліквідовано пожежу»; сили та засоби пожежно-рятувальних підрозділів до ліквідації пожежі не залучались, у зв?язку з проведенням активних бойових дій.
Саме через активні бойові дії власники приватних житлових будинків по АДРЕСА_4 , звернулися до органів ДСНС України із заявою про пожежу лише 13.05.2022 року та 25.05.2022 року. Місце виникнення пожежі - мансардний поверх двоповерхового приватного житлового будинку типу «Townhouse» (2-поверховий, 4-квартирний з мансардним поверхом. Пожежею знищено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 : «два поверхи з мансардою приватного житлового будинку повністю, а саме: покрівля та перекриття по всій площі будинку, підлога, вікна та двері, внутрішнє оздоблення стін та стелі житлових кімнат, речі домашнього вжитку, побутова та кухонна техніка, меблі, комунікації»; пожежею пошкоджено цілісність зовнішніх несучих та внутрішніх стін, міжповерхове перекриття будинку типу «Townhouse»; причина пожежі - (ймовірна) потрапляння боєприпасів, їх уламків, внаслідок бойових дій.
04.06.2022 року за вих. № 1554 Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради була видана довідка про те, що у зв?язку із бойовими діями, які відбулися у 2022 році на території Ірпінської міської територіальної громади, житлове приміщення (будинок, квартира) за адресою: АДРЕСА_3 , було пошкоджено, а саме: житлове приміщення знищено внаслідок влучання боєприпасу та вигорання. Житло не придатне до проживання.
05.08.2022 року за вих. № 1476/з комісією, що утворена відповідно до розпорядження Ірпінського міського голови від 15.04.2022 року № 32, було складено акт обстеження житла, зруйнованого (пошкодженого) внаслідок надзвичайної ситуації спричиненої збройною агресією російської федерації, відповідно до якого на день обстеження об?єкту встановлено: «що будинок АДРЕСА_1 віднесено до аварійного стану. Технічний стан об?єкту в цілому віднесено до 4 категорії згідно з ДСТУ Н Б В. 1.2-8:2016 - непридатний для використання за цільовим призначенням, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер яких свідчить про небезпеку аварійного обвалення частини об`єкта. За результатами обстеження житлового об?єкту на пошкодження: будинок АДРЕСА_1 пошкоджено, враховуючи стан несучих конструкцій стін, перекриття та покрівлі будівлі підлягають демонтажу.
17.10.2022 року експертом-оцінювачем ОСОБА_9 суб?єктом оціночної діяльності ТОВ «Степен.УА» складено звіт про оцінку майна, об?єкт оцінки - невід?ємні поліпшення житлового будинку (збитки, пошкодження внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією російської федерації), загальною площею 107,4 кв. м, (житлова 50,00 кв. м). що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , і є власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яким, на підставі проведеної експертизи, оцінювач зробив висновок, що житловий будинок суттєво пошкоджений та не підлягає відновленню шляхом поточного або капітального ремонту чи реконструкції (є економічно недоцільним, зруйнований повністю, фотофіксація у додатках до звіту). Ринкова вартість невід?ємних поліпшень пошкодження внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією російської федерації, у поточних цінах станом на 24.02.2022 року, загальною площею 107,40 кв. м (житлова 50,00 кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ) становить 5855854,00 грн. (п?ять мільйонів вісімсот п?ятдесят п?ять тисяч вісімсот п?ятдесят чотири грн. 00 коп.), що за курсом Нацбанку України станом на дату оцінки наближено складає 160 133,00 (сто шістдесят тисяч сто три) доларів CША.
21.03.2023 року співробітниками Бучанського РУ було взято участь у повторному огляді місця події та підтверджено факт пожежі приватного автомобіля «Mitsubishi L 200», що знаходиться на прибудинковій території за адресою: Київська область, Бучанський район, вул. 6-та Лінія, 5Г, за результатами якого складено акт про пожежу від 21.03.2023 року.
Зі змісту акту про пожежу від 21.03.2023 року вбачається, що пожежа «виникла орієнтовно в період з 24.02.2022 року по 30.03.2022 року на об?єкті приватний автомобіль «Mitsubishi L 200» д.н. НОМЕР_4 »; адреса: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. 6-та Лінія, 5Г; власник - гр. ОСОБА_2 ; місце виникнення пожежі - кузов автомобіля; пожежу виявлено лише 21.03.2023 року о 10:00 виїздом на місце комісією в складі Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області за повідомленням про пожежу, яке надійшло 20.03.2023 року о 12:00 від гр. ОСОБА_2 по заяві за вх. № 512; сили та засоби пожежно-рятувальних підрозділів до ліквідації пожежі не залучались, у з проведенням активних бойових дій; «пожежею знищено приватний автомобіль «Mitsubishi L 200» д.н. НОМЕР_4 (номер шасі код - НОМЕР_5 ) - повністю».
Наголошують, що збройна агресія відповідача завдала значних душевних страждань позивачам, які через постійні обстріли з мінометів, артилерії та систем залпового вогню відповідача змушені були ховатися у підвалі будинку, практично нічого не їсти та не пити, оскільки вихід з підвалу міг бути небезпечним для життя. Позивачі та їх рідні знаходились у постійному страху за своє життя, здоров?я та стан їх майна. Через значне хвилювання викликане збройною агресією відповідача, уся родина перебувала у постійному страху та під сильним стресом, що призводило до періодичних нервових зривів. Через значне душевне хвилювання ОСОБА_1 втратила ковтальний рефлекс, не зважаючи на наявність апетиту, проковтнути їжу вона не могла. Також у неї при настанні відчуття голоду почали спостерігатися панічні атаки, що змусило її звернутися до психолога та лікаря, якими були надані відповідні поради та проведені аналізи, призначено лікування. У матері ОСОБА_1 - ОСОБА_8 через надмірне емоційне переживання, порушення сну та постійний страх за своє життя, та життя своїх рідних, загострилися хронічні захворювання, що також вплинуло на послаблення імунної системи та, з рештою призвело до виникнення сухого кашлю, головного болю, болю верхній половині грудної клітини, слабкості та в?ялості.
У позивача ОСОБА_2 спостерігались регулярні запаморочення, що викликане підвищенням кров?яного тиску, а також він почав страждати безсонням, головними болями. Така ситуація розірвала усі звичні зв?язки родини позивачів (необхідність пошуку нової роботи, нового житла, абсолютно нове коло спілкування, тощо). Умови, в яких наразі позивачі проживають не дають їм можливості налагодити звичний для них спосіб життя. Всі ці чинники негативно позначаються на їх моральному та фізичному стані. Збройна агресія відповідача, яка виражалась у постійних обстрілах м. Ірпінь та будинку позивачів та відверто нахабне ставлення відповідача по відношенню до будь-яких законів України чи міжнародно-правових актів та зухвала поведінка останнього і відчуття повної безкарності принижує честь та гідність позивачів як громадян правової та цивілізованої держави. Сам факт порушення громадянських прав вже завдає душевних страждань позивачам. Отже, така незаконна поведінка відповідача тільки сприяла і збільшувала завдану шкоду, а отже збільшувала ступінь вини відповідача. Розмір відшкодування має збільшуватися відповідно до даних обтяжуючих обставин.
Враховуючи множинний характер грубих порушень конституційних прав позивачів, їх обсяг і тривалість, завдану їм моральну шкоду позивачі оцінюють у розмірі по 100 000,00 грн., що відповідає середньому розміру відшкодування моральної шкоди, який застосовується Європейським судом з прав людини у разі порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Такими чином, у результаті артилерійських обстрілів під час військового вторгнення російської федерації позивачам було спричинено майнову та моральну шкоду. Тому, позивачі вважають, що вина за спричинення їм матеріальної та моральної шкоди лежить на російській федерації, у зв?язку з чим звернулися до суду із вказаним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2023 року, зазначену справу передано на розгляд судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М.
Ухвалою суду від 20.04.2023 року в справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
06 червня 2023 року представником позивачів адвокатом Селецькою О.В. подано клопотання про відшкодування судових витрат, в якому просила стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати в сумі 152 637,00 грн. (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот тридцять сім грн. 00 коп.), що складаються із: витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, експертів, та проведенням експертизи в сумі 4 000,00 грн.; витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в сумі 148 637,00 грн.
Ухвалою суду від 06.07.2023 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання позивачі та їхній представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, 05.09.2023 року через канцелярію суду представник позивачів адвокат Селецька О.В. подала заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.
У встановлений ухвалою строк представник відповідача російської федерації не скористався правом надання відзиву на позовну заяву.
Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 вказав, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема рф, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
Верховний Суд також встановив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з рф у зв`язку з повномасштабною збройною агресією.
З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією рф проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди рф бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. Зупинення провадження у справі призведе до безпідставного зволікання з розглядом справи, що не сприятиме якнайкращому захисту інтересів позивача.
У зв`язку з викладеним, суд не направляв запиту до відповідача для отримання згоди рф бути відповідачем у цій справі.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що 01 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 549, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві 01.06.2013 року.
20.02.2015 року подружжям на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_3 від 20.02.2015 року був придбаний та на праві спільної сумісної власності зареєстрований на ім?я ОСОБА_3 колісний транспортний засіб автомобіль марки - Mitsubishi, модель L 200, типу - загальний легковий пікап-В, 2008 року випуску, колір - сірий, об?єм двигуна 2,477 літри, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Відповідно до звіту про оцінку майна від 17 жовтня 2022 року складеного ТОВ «СТЕПЕН.УА» на підставі проведеної експертизи житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 107,50 кв.м. (житловою площею 50,00 кв.м.) суттєво пошкоджений та не підлягає відновленню шляхом поточного або капітального ремонту чи реконструкції, ринкова вартість невід`ємних поліпшень житлового будинку (збитки, пошкодження внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією російської федерації, у поточних цінах станом на 24 лютого 2022 року) становить 5 855 584,00 (п`ять мільйонів вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.
Поряд з цим, позивачами зазначено, що починаючи з моменту придбання нерухомості, вони проживали в будинку, зробили ремонт, замінили дверні блоки, встановили світлопрозорі конструкції (вікна, двері) та додаткові елементи, придбали меблі, облагородили прибудинкову територію, вартість частини обсягу робіт з невід?ємного поліпшення, капітального ремонту житлового будинку, документи про які вдалося відновити, склала 443 386,28 грн., на підтвердження чого позивачами надано копію рахунку на оплату від 18.09.2018 року № 38; копію видаткової накладної від 18.09.2018 року № 54, рахунок-фактуру від 06.10.2020 року №8, копію видаткої накладної від 23.12.2020 року № П-8, копія договору купівлі-продажу від 09.04.2021 року № Ч167/21, акту від 25.04.2021 року № Ч167/21 Ірпінь та фото оздоблення будинку до 24.02.2022 року.
Відповідно до звіту № 30/50.01.23 від 12 січня 2023 року про оцінку вартості матеріального збитку складеного ФОП « ОСОБА_10 », матеріальний збиток, завданий власникові Mitsubishi L200 державний номер НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 432610 (чотириста тридцять дві тисячі шістсот десять) гривень 00 копійок; утилізаційна вартість складників автомобіля Mitsubishi L200 державний номер НОМЕР_4 , на дату оцінки КТЗ складає 4940 (чотири тисячі дев`ятсот сорок) гривень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на спричинення їй матеріальної та моральної шкоди в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення російської Федерації, внаслідок чого було зруйновано його будинок, який є не придатним для подальшого проживання та користування.
Зобов`язання держави щодо поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів.
Положення преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» передбачають те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні зобов`язання.
Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав.
Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатися як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві.
Судом встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України,
Збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.
Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали за адресою: АДРЕСА_3 .
Загальновідомим є факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Ірпінь, Київської області, військовими формуваннями російської Федерації починаючи з 24.02.2022.
Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем російською федерацією, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення російської федерації було зруйновано будинок позивача, внаслідок чого останній є не придатним для подальшого проживання та користування.
Визначаючи розмір майнової шкоди, завданої збройною агресією російської федерації, суд бере до уваги висновок Звіту про оцінку майна від 17.10.2022 року та Звіт № 30/50,01.23 від 12 січня 2023 року про оцінку вартості матеріального збитку, за основу визначення вартості матеріальної шкоди.
З урахуванням наведеного, з російської федерації на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 6 731 850,28 грн.
Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди з російської федерації, суд виходить з такого.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.
Отже, судовий імунітет російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі.
Крім того у своїй постанові від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН.
Тому, беручи до уваги перебування позивачів у стані постійного стресу та нервозності, внаслідок збройної агресії російської федерації, що призвело до позбавлення власного житла та речей, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн., що підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення майнової та моральної шкоди з російської федерації.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача російської федерації на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 23, 319, 321, 1166, 1167 ЦК України, ст. 10, 76, 81, 141, 209, 211, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про відшкодування майнової шкоди, завданої військовою агресією російської федерації проти України, - задовольнити.
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди в розмірі 6 731 850 (шість мільйонів сімсот тридцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят) гривень 28 копійок.
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 витрати за проведення експертизи у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.
Стягнути з російської федерації на користь держави судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: держава російська федерація, місцезнаходження: посольство російської федерації в Україні, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 27.

Суддя: Я.М.Третяк