Справа № 307/4379/22
Провадження № 2/307/873/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., представника позивача Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області Варги І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області до ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області Володимир Жилкін звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0, 4651 га, за кадастровим номером: :02:003:1084, що розташована в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, вартістю 1 505 283, 21 гривень, та повернення вказаної земельної ділянки у комунальну власність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, а також стягнення із ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури судового збору в розмірі 22 579, 25 гривень.

Свої позовні вимоги прокурор мотивує тим, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 08 листопада 2021 року встановлено, що ОСОБА_2 у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та місці звернувся до державного реєстратора Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області із заявою про реєстрацію за ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:1084, для чого надав підроблений витяг з рішення № 111 сесії Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області шостого скликання від 05 вересня 1995 року, до якого були внесені недостовірні відомості про те, що ОСОБА_2 нібито було надано у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,4651 га для ведення особистого селянського господарства, який в подальшому став підставою для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 . Встановлено, що на підставі копії витягу з рішення № 111 сесії Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області шостого скликання від 05 вересня 1995 року передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_2 , площею 0,4651 га, розташовану в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаної копії витягу з рішення ТОВ «Софія-Проект» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. В подальшому, державним кадастровим реєстратором відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на підставі вказаного витягу з рішення та технічної документації 28 листопада 2017 року зареєстровано земельну ділянку, площею 0,4651 га для ведення особистого селянського господарства в державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер: :02:003:1084 та надано ОСОБА_2 відповідний витяг. Після цього, державним реєстратором Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області 20 лютого 2018 року зареєстровано на підставі вказаних документів право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:1084, площею 0,4651 га, для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_2 . В той же час, відповідно до протоколу шостої сесії 22 скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 05 вересня 1995 року питання про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 не вирішувалось, а останнє прийняте на вказаній сесії рішення має № 31 (53), а рішення, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на оспорювану земельну ділянку має номер № НОМЕР_1 . Відповідно до відповіді архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 01- 11/120 від 08 червня 2022 року встановлено, що 05 вересня 1995 року рішення виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області не приймалися, а засідання виконавчого комітету Солотвинської селищної ради відбулося 26 вересня 1995 року. Приймаючи до уваги те, що в протоколі сесії Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 05 вересня 1995 року відсутнє рішення № 111 та й будь-яке інше рішення, яким би передавалась у приватну власність земельна по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 можна дійти висновку, що рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки в АДРЕСА_1 , площею 0,4651 га для ведення особистого селянського господарства Солотвинською селищною радою чи її виконавчим комітетом не приймалися. Крім того, у витягу з рішення № 111 Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 05 вересня 1995 року зазначається цільове призначення оспорюваної земельної ділянки ведення особистого селянського господарства», хоча Земельний кодекс України (в редакції 18 грудня 1990 року) не передбачав поняття «ведення особистого селянського господарства», а ним передбачалось надання у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства (ст. ст. 17, 56 Земельного кодексу України в редакції 1990 року). Поняття «ведення особистого селянського господарства» з`явилось лише в Земельному кодексі України, прийнятому 25 жовтня 2001 року та який вступив у законну силу 01 січня 2002 року (ст.ст. 23, 121). Також, у реєстраційній справі та в технічній документації на вказану земельну ділянку відсутній оригінал витягу з рішення, що свідчить про те, що витяг з рішення № 111 Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 05 вересня 1995 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки є підробленим. В подальшому, ОСОБА_2 03 серпня 2018 року на підставі договору дарування № 11285, посвідченого приватним нотаріусом Крец М.Ю. відчужив земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:1084, площею 0,4651 га, на користь ОСОБА_1 . Як на підставу позовних вимог посилається на ст. ст. 317, 319, 328, 386, 387, 388 Цивільного кодексу України, пункт 24 розділу 10 «Перехідні положення» Земельного кодексу України, та зазначає, що оскільки власник майна Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки, загальною площею 0,4651 га, у власність ОСОБА_2 не приймала та жодної згоди на це не надавала, а реєстрація права власності на вказану земельну ділянку проведена на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування, то земельна ділянка з кадастровим номером: :02:003:1084, площею 0,4651 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства вибула поза волею Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, а тому підлягає поверненню у комінальну власність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, на території якої вона розташована. Відповідно до висновку експерта № 187К від 20 червня 2022 року ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером: :02:003:1084 станом на 22 вересня 2018 року становить 1 505 283, 21 гривень. Тячівською окружною прокуратурою Закарпатської області 10 серпня 2022 року направлено Солотвинській селищній раді Тячівського району Закарпатської області повідомлення щодо виявлених порушень та необхідності вжити заходів щодо повернення земельної ділянки у комунальну власність, в тому числі шляхом звернення до суду відповідним позовом, однак, жодних дієвих заходів з повернення земельної ділянки Солотвинською селищною радою Тячівського району Закарпатської області не вжито, при цьому, 25 серпня 2022 року направлено листа з проханням вжити заходів прокуратурі, що свідчить про тривале невжиття уповноваженим органом Солотвинською селищною радою Тячівського району Закарпатської області заходів щодо повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність.

Представник позивача Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області прокурор Варга І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Заслухавши думку прокурора позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії витягу з рішення № 111 сесії Солотвинської селищної ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області шостого скликання від 05 вересня 1995 року надано ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку, площею 0,4651 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

У 2016 році Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія-Проект» ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:1084, площею 0,4651 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру серії та номер НВ-017, виданого 28 листопада 2017 року, державним кадастровим реєстратором відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області зареєстровано земельну ділянку, площею 0,4651 га, для ведення особистого селянського господарства в державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер: :02:003:1084.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, 20 лютого 2018 року державним реєстратором Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:1084, площею 0,4651 га, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2

На підставі договору дарування земельної ділянки від 03 серпня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 11285 та посвідченого Крец М.Ю., нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:1084, площею 0,4651 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

З досліджених в судовому засіданні протоколу шостої сесії 22 скликання Солотвинської селищної ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області за № 6 від 05 вересня 1995 року та копій рішень, ухвалених шостою сесією 22 скликання Солотвинської селищної ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області 05 вересня 1995 року, судом встановлено, що заява ОСОБА_2 про надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не розглядалась та рішення № 111 від 05 вересня 1995 року про надання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 шостою сесією 22 скликання Солотвинської селищної ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області не ухвалювалось.

Відповідно до відповіді архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 01- 11/120 від 08 червня 2022 року встановлено, що 05 вересня 1995 року рішення виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області не приймалися, а засідання виконавчого комітету Солотвинської селищної ради відбулося 26 вересня 1995 року.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-земельної № 187К від 20 червня 2022 року, встановлено, що ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером: :02:003:1084 станом на 22 вересня 2018 року становить 1 505 283, 21 гривень.

У частині другій статті 4 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час звернення до суду).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час звернення до суду).

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104цс19, якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Пунктом 3 частини шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

Звертаючись до суду з цим позовом, керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області вказує на те, що усвідомлена пасивна поведінка Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, яка не вживала заходів цивільно-правового характеру щодо повернення земельної ділянки, призвела до порушення інтересів держави в особі відповідної територіальної громади, що свідчить про неналежне здійснення цим органом своїх повноважень.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна суди мають установити всі юридичні факти, визначені статтями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження 14-144цс18).

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) зроблено висновок, що «відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв. Оскільки спірні земельні ділянки були набуті відповідачами з комунальної власності на підставі рішення Іванковичівської сільської ради б/н від 30 вересня 2004 року, яке радою не приймалось, Іванковичівська сільська рада від імені територіальної громади не вчинила дій щодо розпорядження комунальним майном на підставі та у спосіб, передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні. Тому спірні земельні ділянки вибули з володіння зазначеної територіальної громади без вираження її волі».

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо порушення прав Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області як власника спірної земельної ділянки та вибуття спірної земельної ділянки із володіння первісного власника не з його волі, а іншим шляхом, прокурором доведено, що спірні земельні ділянки були набуті ОСОБА_2 з комунальної власності на підставі витягу з рішення № 111 сесії Солотвинської селищної ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області шостого скликання від 05 вересня 1995 року, яке радою не приймалось, Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області від імені територіальної громади не вчинила дій щодо розпорядження комунальним майном на підставі та у спосіб, передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні, а тому спірна земельна ділянка вибула з володіння зазначеної територіальної громади без вираження її волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 неправомірно, на підставі підробленого документа - витягу з рішення № 111 сесії Солотвинської селищної ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області шостого скликання від 05 вересня 1995 року, яке радою не приймалось, набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:1084, площею 0,4651 га, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , яку в подальшому відчужив ОСОБА_1 , а тому вказану ділянку слід витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади смт. Солотвино в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 78, 80, 83, 84, 116, 122 ЗК України, ст.ст. 11, 16, 317, 319, 387, 388 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області до ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0, 4651 га, за кадастровим номером: :02:003:1084, розташовану в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, вартістю 1 505 283, 21 гривень, та повернути вказану земельну ділянку у комунальну власність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 22 579, 25 (Двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 25 копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатскої області, , юридична адреса: смт. Солотвино, вул. Харківська, 1, Тячівського району, Закарпатської області.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19 червня 2023 року.

Головуюча суддя: Сойма М.М.