КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6133/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

21 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Солодовника Сергія Олександровича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

УСТАНОВИВ:

У липні 2021р. позивачка звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в якій, з урахуванням поданої пізніше заяви про зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 270 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стосовно неї 24.10.2018 зареєстровано кримінальне провадження та внесено до ЄРДР за №0000674 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (в редакції 2001 року).

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 192/2296/19 її визнано невинуватою за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2020 апеляційні скарги прокурора залишено без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2020 без змін.

Позивач зазначила, що її право на повагу до приватного та сімейного життя було грубо порушено діями органу досудового розслідування, який неправомірно та незаконно постановою оголосив позивача у розшук. Слідчий намагався втрутитися в підприємницьку діяльність чоловіка позивача, направивши незаконну вимогу про надання інформації, яка не стосувалась кримінального провадження. Всі ці дії незаконного переслідування позивача зі сторони органу досудового розслідування і прокуратури продовжувалися з 23.10.2018 по 08.12.2020, тобто понад 2 року. У зв`язку із зазначеним позивач була змушена звертатись за правовою допомогою до адвокатів, що потягло за собою значні грошові витрати, позивач постійно була змушена пояснювати ситуацію, що склалась, рідним та близьким, що її дуже пригнічувало та створювало значне психологічне навантаження, викликало хвилювання та безсоння. При цьому, в подальшому позивач була виправдана і це свідчить про безпідставність кримінального переслідування.

Посилаючись на викладені обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду кошти в сумі 84 500,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивачаОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Солодовник С.О., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, а також стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду у суді апеляційної інстанції, в розмірі 15 000,00 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, який є мінімально гарантованим законом. При цьому, суд першої інстанції не дав жодної оцінки експертному висновку Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, який було замовлено позивачем. Апелянт вважає, що сума компенсації моральної шкоди, зазначена в експертному висновку, є більш обґрунтованою, зважаючи на ті страждання, які перенесла позивач.

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції залишив поза увагою питання стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат, а саме витрат на оплату проведення експертного психологічного дослідження в розмірі 5076,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпропетровська обласна прокуратура не погоджується із апеляційними вимогами, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що позивачка як на підстави апеляційних вимог про відшкодування їй моральної шкоди посилається на факти незаконності рішень та дій слідчого і прокурора, оскарження їх дій процесуальному керівнику у кримінальному провадженні, прокурору Дніпропетровської області, начальнику ГУНП в Дніпропетровській області, у судовому порядку, що не свідчить про безумовне завдання їй моральної шкоди. Прокуратура звертає увагу апеляційного суду на те, що до позивачки протягом усього часу здійснення досудового розслідування та судового розгляду не вживались запобіжні заходи. Самі по собі факти неправомірності певних дій чи бездіяльності за відсутності доведеного факту наявності втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Прокуратура зазначає, що на даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди, саме тому законодавцем визначено мінімальну граничну межу такого розміру. Враховуючи викладене, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інших відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні представник Дніпропетровської обласної прокуратури - Гаврилюк О.М., заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Солодовника С.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та представника позивача з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що стосовно ОСОБА_1 зареєстровано кримінальне провадження та внесено до ЄРДР за №0000674 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (в редакції 2001 року).

Однак, слідчим винесено 30.11.2018 постанову про закриття кримінального провадження №0000674 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 ЬСПК України.

Заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 26.03.2019 скасував своєю постановою постанову слідчого від 30.11.2018 про закриття кримінального провадження №0000674.

Стосовно позивачки 10.12.2019 складено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 125 КК України та направлено в подальшому до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 192/2296/19 позивачку визнано невинуватою за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2020 апеляційні скарги прокурора залишено без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2020 без змін.

Запобіжні заходи до ОСОБА_1 протягом усього часу здійснення досудового розслідування та судового розгляду не застосовувалися.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачці завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої вона набула на підставі виправдувального вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 192/2296/19, який залишений без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2020 року. Суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди на рівні гарантованого мінімуму відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Колегія суддів враховує, що оцінка моральної шкоди є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, максимальної межі розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

Частково задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції, застосувавши правило частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вірно визначив суму відшкодування моральної шкоди виходячи з мінімального розміру такого відшкодування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не дав оцінки Висновку експертного дослідження №ЕД-19/117-21/8976-ПС від 15.09.2021 року, складеному за результатами експертного психологічного дослідження, проведеного експертом Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України на замовлення позивача.

В той же час, на переконання колегії суддів, зазначене процесуальне порушення не вплинуло на правильність висновків суду щодо визначення розміру компенсації завданої позивачу моральної шкоди.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Надаючи оцінку Висновку експертного дослідження №ЕД-19/117-21/8976-ПС від 15.09.2021 року в сукупності з іншими доказами, апеляційний суд виходить із того, що розрахунки грошової компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру і ступеня моральних страждань, а визначений судом першої інстанції позивачці розмір моральної шкоди, який становить 84 500,00 грн, відповідає засадам верховенства права, вимогам розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, апеляційний суд, виходить також з того, що особливості кримінального провадження, яке розглядалось відносно позивачки, його тривалість та зусилля, які були докладені позивачкою для доведення своєї невинуватості, не свідчать про необхідність збільшення мінімального розміру моральної шкоди. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Доводи апеляційної скарги щодо залишення поза увагою суду першої інстанції питання розподілу судових витрат, зокрема витрат, понесених позивачем на оплату проведення експертного психологічного дослідження, не можуть бути прийняті колегією суддів, з огляду на визначений нормами цивільно-процесуального кодексу порядок ухвалення додаткового рішення по справі (п. 3 частини першої статті 270 ЦПК України), яким позивач у суді першої інстанції не скористалась.

З огляду на вказане, встановивши, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин із дотриманням норм процесуального права, інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення у апеляційній скарзі не наведено, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солодовника Сергія Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складений 23 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.