ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/924/23 Номер провадження 22-ц/814/3717/23Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 02 травня 2023 року, постановлене суддею Яковенко Н.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманого майна,

в с т а н о в и в:

21.02.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти у розмірі 140 475,00 грн., як набуті без достатньої правової підстави.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 11.11.2015 між сторонами укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітемзіс), за умов якого ОСОБА_2 передала йому право користування земельною ділянкою площею 6,5715 га, кадастровий номер :00:019:0015, що знаходиться на території Валківської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Такий договір укладено на умовах оплатності у розмірі 150 000,00 грн. за весь час користування цією земельною ділянкою (п.3.1.) та строковості - 100 років до 11.11.2115 (п.2.1.). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07.07.2022 указаний договір емфітевзису достроково розірвано, що згідно п.7.5. його умов є підставою для повернення плати за користування земельною ділянкою, яку позивач заявляє до стягнення в порядку ч.1 ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуту відповідачкою.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 02.05.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманого майна - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі щодо вимоги повернути позивачеві попередньо сплачені кошти.

Позивач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Доводить, що у період дії договору емфітевзису кошти у розмірі 140 475,00 грн. були авансом (ч.2 ст.570 ЦК України), а після його припинення стали - грошовими коштами, набутими відповідачкою без достатньої правової підстави та підлягають стягненню на його користь згідно ч.2 ст.1212 ЦК України.

Просить врахувати позицію Верховного Суду, сформовану у справах №910/13271/18 від 06.02.2020, №6-2978цс15 від 23.03.2016, №6-100цс15 від 03.06.2016, якою врегульовано спірні правовідносини, а також застосувати положення ст.3 ЦК України, якими визначено такі засади цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність, залишені поза увагою районним судом.

13.12.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача, за містом якого вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, врахувавши, що земельна ділянка фактично їй не була повернута, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,5715 га, кадастровий номер :00:019:0015, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Валківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (за межами населеного пункту); підстава виникнення права власності: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №633393, виданий 10.03.2011 відділом Держкомзему у Полтавському районі Полтавської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 47399805 від 11 листопада 2015 року./а.с.19/

11.11.2015 між ОСОБА_2 (власник) та ОСОБА_1 (землекористувач) укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронковою О.А. та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 11.11.2015, номер запису про інше речове право: 12000305.

Відповідно до п.1.2. договору указана земельна ділянка була передана землекористувачу для ведення ним товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання продукції, плодів та доходів з обов`язковим використанням відповідно до цільового призначення.

Сторони домовились, що цей договір набуває чинності з дня його нотаріального посвідчення та державної реєстрації права та діє протягом 100 років до 11 листопада 2115 року (п.2.1. договору).

За надання права користування земельною ділянкою (емфітевзис) встановлюється плата у розмірі 150 000,00 грн. за весь строк користування цією земельною ділянкою. Форма оплати: готівка. Оплата проводиться до підписання цього договору, оскільки сторони встановили, що умови договору щодо сплати сум, передбачених цим договором, застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (п.3.1. договору).

Своїм підписом на цьому договорі власник також підтверджує факт отримання ним плати за користування земельною ділянкою в загальному розмірі 150 000,00 грн. (п.3.3. договору).

У разі дострокового розірвання договору за ініціативою власника, власник або його спадкоємець зобов`язується повернути землекористувачеві плату за користування земельною ділянкою, отриманою власником до підписання цього договору, в розмірі еквівалентному розміру плати, встановленої в п.3.1. договору за весь строк, що залишився до кінця строку дії договору, встановленого в п.2.1. цього договору./а.с.5-8/

Заочним рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07.07.2022 (справа №545/3569/21) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, розірвано договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 11.11.2015, кадастровий номер :00:019:0015, площею 6,5715 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронковою О.А., та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 11.11.2015, номер запису про інше речове право: 12000305.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у розпорядження ОСОБА_2 , привівши за рахунок ОСОБА_1 її у попередній стан./а.с.9-10/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. були отримані відповідачем саме в порядку та на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором, а тому позивач позбавлений можливості вимагати від відповідача повернення грошових коштів у розмірі 140 475,00 грн. в порядку, передбаченому ст.1212 ЦК України.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з частиною четвертою, п`ятою статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №537/4259/15-ц від 25.03.2020, №363/3555/17-ц від 31.03.2021, №686/1727/20 від 31.05.2023.

Суд першої інстанції викладені норми матеріального права та позицію Верховного Суду щодо їх застосування не врахував та дійшов помилкового висновку, що договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст.1212 ЦК України.

Так, у справі, що переглядається установлено, що правова підстава, на якій позивач передав кошти відповідачці у сумі 150 000,00 грн. відпала унаслідок розірвання договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та повернення земельної ділянки у розпорядження її власниці згідно судового рішення від 07.07.2022 у справі №545/3569/21. Таким чином оспорювана сума вважається отриманою ОСОБА_2 безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню позивачу у розмірі, заявленому до стягнення та не спростованого відповідачем.

Доказів на підтвердження, що земельна ділянка залишається у використанні позивача матеріали справи не містять та спростовується наявним у справі актом про передачу та прийом спірної земельної ділянки в натурі іншому землекористувачу, а отже не розмір стягнення не впливає. Тоді як згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню, із постановлення нового про задоволення позову.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 510,75 грн. (1 404,75 грн. + 2 106,00 грн.)/а.с.4,89/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 02 травня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманого майна - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) кошти в сумі 140 475 (сто сорок тисяч чотириста сімдесят п`ять),00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 510,75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.12.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.В. Чумак