КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/30501/22

20 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради «Київтеплоенерго» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Матійчук Г.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради «Київтеплоенерго» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії ,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати дії Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО») по нарахуванню боргу ОСОБА_1 за централізоване опалення за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 94 640,89 грн. незаконними; зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , та списати борг ОСОБА_1 за централізоване опалення у зв`язку з тим, що послуги з централізованого опалення не надавались, та стягнути судовий збір у розмірі 1 984, 80 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до інформаційної довідки від 30.09.2022 року №22486, наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП КМР «КМ БТІ») ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2010 року №2-749/2010 та зареєстрованого в КП КМР «КМ БТІ» 19.02.2010 року за реєстровим №34844.

Відповідно до рахунку-повідомлення станом на 01.01.2022 року за квартирою АДРЕСА_2 , рахується борг за централізоване опалення у розмірі 94 640, 89 грн.

Зазначений борг виник за послуги, надані до 01.05.2018 року ПАТ «Київенерго» та право вимоги на які було відступлено на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року №602-18, сума заборгованості відображена у єдиному рядку із поточними нарахуваннями за послуги КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», про що зазначено в рахунку-повідомлення станом на 01.01.2022 року.

Вважає нарахований борг за централізоване опалення у розмірі 94 640, 89 грн. незаконним та безпідставним, оскільки згідно акту ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 08.02.2018 року обстеження на предмет відсутності централізованого опалення, працівниками житлово-експлуатаційної дільниці ЖЕД «Липкижитлосервіс» інженерами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також слюсарем-сантехником ОСОБА_4 проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 , яким встановлено наступне:

- в квартирі АДРЕСА_2 встановлений двухконтурний електричний котел типу EPCO.L-21, заводський №L2R2U 01J000009 індивідуального опалення та гарячого водопостачання з 2005 року;

- з 2005 року по 2015 рік - нарахування за централізоване опалення через бухгалтерію КП УЖГ «Липкижитлосервіс» (з 30.04.2015 року - ЖЕД «Липкижитлосервіс» не проводилось;

- квартира АДРЕСА_3 під?їзді на 6-му поверсі (мансардний поверх), по якій не проходять транзитом внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення житлового будинку АДРЕСА_4 ;

- також в житловому будинку АДРЕСА_4 (о/р НОМЕР_1) відсутнє централізоване гаряче водопостачання, інші квартири даного житлового будинку обладнані газовими водопідігрівачами.

Вказує, що позивач двічі звертався із заявами до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», в яких просив усунути незаконні дії у вигляді зараховування заборгованості за централізоване опалення у тому числі і боргу ПАТ «Київенерго», вимоги на які було відступлено на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року №602-18, в сумі 94 299,72 грн. та списати дану заборгованість, однак відповідачем не було здійснено перерахунку та списання вказаної заборгованості, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01.05.2018 року та списати борг ОСОБА_1 за централізоване опалення у розмірі 86 797, 57 грн, за виключенням нарахувань плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування.

Зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за період із 01.05.2018 року до 01.01.2022 року у сумі 8 561, 32 грн, з врахуванням плати за послуги централізованого опалення місць загального користування.

Стягнуто із Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, комунальне підприємство виконавчого округу Київської міської ради «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» жодним чином не порушено права та інтереси позивача, оскільки КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює надання послуг з централізованого опалення у будинку за адресою: АДРЕСА_4 , з 01.05.2018 року, а відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року №602-18 відповідачу від ПАТ «Київенерго» було передано право вимоги до позивача з оплати заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 86 797, 57 грн.

Вважає позовні вимоги щодо визнання дій відповідача по нарахуванню боргу незаконними, здійснення перерахунку та списання боргу за вказані послуги за період до 01.05.2018 року безпідставними, оскільки нарахування здійснювалось ПАТ «Київенерго», відповідальність за дії якого не несе відповідач.

Також вказує, що КП «КИЇВЕПЛОЕНЕРГО» до 01.11.2021 року здійснювало нарахування плати за послугу з централізованого опалення. Відповідно до п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово- комунального господарства.

Підставою для нарахувань витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК є Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006, відповідно до якої здійснювалось нарахування оплати за послуги із централізованого опалення позивачу.

Враховуючи викладене просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки від 30.09.2022 року №22486, наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП КМР «КМ БТІ») ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2010 року №2-749/2010 та зареєстрованого в КП КМР «КМ БТІ» 19.02.2010 року за реєстровим №34844 (а.с. 9).

Відповідно до рахунку-повідомлення станом на 01.01.2022 року за квартирою АДРЕСА_2 , рахується борг за централізоване опалення у розмірі 94 640, 89 грн. Зазначений борг виник за послуги, надані до 01.05.2018 року ПАТ «Київенерго» та право вимоги на які було відступлено на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року №602-18, сума заборгованості відображена у єдиному рядку із поточними нарахуваннями за послуги КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», про що зазначено в рахунку-повідомлення станом на 01.01.2022 року (а.с. 10).

Згідно акту ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 08.02.2018 року обстеження на предмет відсутності централізованого опалення, працівниками житлово-експлуатаційної дільниці ЖЕД «Липкижитлосервіс» інженерами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також слюсарем-сантехником ОСОБА_4 проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 , яким встановлено наступне:

- в квартирі АДРЕСА_2 встановлений двухконтурний електричний котел типу EPCO.L-21, заводський №L2R2U 01J000009 індивідуального опалення та гарячого водопостачання з 2005 року;

- з 2005 року по 2015 рік - нарахування за централізоване опалення через бухгалтерію КП УЖГ «Липкижитлосервіс» (з 30.04.2015 року - ЖЕД «Липкижитлосервіс» не проводилось;

- квартира АДРЕСА_3 під?їзді на 6-му поверсі (мансардний поверх), по якій не проходять транзитом внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення житлового будинку АДРЕСА_4 ;

- також в житловому будинку АДРЕСА_4 (о/р НОМЕР_1) відсутнє централізоване гаряче водопостачання, інші квартири даного житлового будинку обладнані газовими водопідігрівачами (а.с. 14).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт.

З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року.

Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

У частинах першій, третій, четвертій ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень ст. 10 цього Закону.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Положенням ст. ст. 7-8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) на момент виникнення спірних правовідносин, регулювались Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

При цьому, факт надання послуг з централізованого опалення у будинку по АДРЕСА_4 , де проживає позивач не оспорюється сторонами.

Позивачу ОСОБА_1 , як співвласнику місць загального користування в багатоповерховому будинку, проведено нарахування за опалення місць загального користування та обсяг теплової енергії на функціонування системи опалення відповідно до показників вузла комерційного обліку.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 Закону). Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що до спільного майна багатоквартирного будинку належать, зокрема, і приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.

Так, оскільки житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для визнання дій відповідача щодо нарахування плати за послуги з централізованого опалення, в тому числі за опалення місць загального користування, відсутні.

Так, звертаючись до суду із вказаним позов, позивач посилається на те, що починаючи із 2005 року в квартирі АДРЕСА_2 встановлений двухконтурний електричний котел типу EPCO.L-21, заводський №L2R2U 01J000009 індивідуального опалення та гарячого водопостачання, квартира АДРЕСА_3 під?їзді на 6-му поверсі (мансардний поверх), по якій не проходять транзитом внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення житлового будинку АДРЕСА_4 , а отже відсутні підстави для нарахування йому заборгованості на послуги із централізованого опалення.

Згідно акту від 08.02.2018 року встановлено, що починаючи із 2005 року у квартирі в квартирі АДРЕСА_2 відсутнє централізоване опалення, а отже відсутні підстави для нарахування заборгованості за послуги із централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 .

При цьому, відсутність централізованого опалення у квартирі позивача не спростовується відповідачем.

Разом з тим, оскільки житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі, то позивач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, в тому числі за послуги з централізованого опалення місць загального користування.

На підтвердження нарахованого боргу позивач надав рахунок-повідомлення станом на 01.01.2022 року, із якого вбачається, що заборгованість позивача перед відповідачем за послуги централізованого опалення становить 94 640, 89 грн, опалювальна площа відповідно до квитанції становить 305,40 м.кв, тобто площа самої квартири, а не розрахована площа, відповідно до Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг за місця загального користування. Разом із тим, із вказаної суми не вбачається, яка саме сума нарахування плати здійснювалась за послуги з централізованого опалення місць загального користування.

Однак, задовольняючи позов в частині зобов`язання Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01.05.2018 року та списати борг ОСОБА_1 за централізоване опалення у розмірі 86 797, 57 грн, за виключенням нарахувань плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні є правонаступництво. Цивільному праву відомі дві форми правонаступництва - універсальне та сингулярне.

Встановлено, що позивачі є власниками квартир у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_5 .

Як вбачається зі змісту наказу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.05.2018 року за № 224, закріплено за КП «Київтеплоенерго» на праві господарського віддання з дня, наступного за днем підписання акту прийняття-передання, основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва, які передаються виконавчому органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з володіння ПАТ «Київенерго», у зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською держаною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго».

Тобто, КП «Київтеплоенерго» отримавши в користування на праві господарського віддання основні засоби виробництва та постачання теплової енергії м. Києва набуло статусу виконавця указаних комунальних послуг у опалювальному сезоні 2018-2019 років у м. Києві, в тому числі до багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_5 .

У опалювальних сезонах до 2018 року послугу з теплопостачання у м. Києві надавалися ПАТ «Київенерго».

Як вбачається із витягу з ЄДРПОУ ПАТ «Київенерго» не ліквідовано, здійснює господарську діяльність та не має правонаступників, а також відсутні відомості про юридичних осіб - правонаступником після яких є КП «Київтеплоенерго».

Після передачі від ПАТ «Київенерго» основних засобів виробництва та постачання теплової енергії м. Києва до КП «Київтеплоенерго», відповідачем нарахування позивачам плати за опалення місць загального користування продовжувалось відповідно до наявних у нього площ нежитлових приміщень загального користування, що сторонами не заперечується.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за період 01.05.2018 років, оскільки виконавцем послуг з теплопостачання Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" стало лише з 01.05.2018 року, а тому не може відповідати за проведені нарахування оплати за теплову енергію у період 01.05.2018 років.

Крім того, позивачі не позбавлені права звернутись із позовом до ПАТ «Київенерго», яке не ліквідовано та здійснює господарську діяльність та надавало послуги споживачам у вище зазначений опалювальний сезон.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивачів не було порушено відповідачем.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що відповідно до положень ст. 512 ЦК України, відповідач не є правонаступником ПАТ«Київенерго», та не може відповідати за порушення прав за дану юридичну особу.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01.05.2018 року та списання боргу за централізоване опалення у розмірі 86 797, 57 грн, за виключенням нарахувань плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині зобов`язання Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» зробити перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01.05.2018 року та списання боргу за централізоване опалення у розмірі 86 797, 57 грн, за виключенням нарахувань плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст.. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь апелянта підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги у розмірі 992 грн.

Керуючись ст. 7, 141,367, 376, 255,257,377 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01.05.2018 року та списанняборгу ОСОБА_1 за централізоване опалення у розмірі 86 797, 57 грн, за виключенням нарахувань плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування -скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі у розмірі 992 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: