Дата документу 21.12.2023
Справа № 334/1515/20
Провадження № 2/334/2585/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Явісенко О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В позові вказує, що між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 23.11.2006 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19960,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0/П від 23.11.2006 року.

20.04.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс», а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 0 та договором поруки № 0/п від 23.11.2006.

20.04.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс», а ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 0 та договором поруки № 0/п від 23.11.2006.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Фінанс» наділено правом грошової вимоги до відповідачів.

У зв`язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідачів станом на 16.01.2020, відповідно до розрахунку, загальна сума заборгованості, передбачена ст. 625 ЦК України, становить 130477,19 грн.

На підставі зазначеного просило суд стягнути з відповідачів вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

14.08.2023 до суду надійшло клопотання ТОВ «Дебт Форс» про залучення до участі у даній справі правонаступника прав та обов`язків позивача - ТОВ «Дебт Форс», оскільки 03.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір № 03-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03.01.2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0.

23.05.2023 між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 23-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 23.05.2023, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0, при цьому ТОВ «Дебт Форс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржників.

24.08.2023 позивач ТОВ «Дебт Форс» звернулось до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010 по справі № 2-5671/10 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23.11.2006 в розмірі 123147,40 грн. та судові витрати в сумі 1351,47 грн. Тому просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 46407,76 грн., яка складається з: 11083,26 грн. нараховані 3% річних за користування кредитними коштами, відповідно до ст. 625 ЦК України; 35324,50 грн. - інфляційні збитки за користування грошовими коштами, відповідно до ст.625 ЦК України, за період з 16.01.2017 по 16.01.2020 згідно розрахунку станом на 08.08.2023. Вказані нарахування здійснені на суму заборгованості визначену судовим рішенням від 23.09.2010 в розмірі 123147,40 грн., яке не виконане відповідачами.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2023 клопотання ТОВ «Дебс Форс» задоволено, залучено ТОВ «Дебт Форс» до участі у даній справі в якості правонаступника прав і обов`язків позивача - ТОВ «Вердикт Фінанс» та прийнято заяву ТОВ «Дебт Форс» про зменшення позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_1 , представник відповідачки - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. До суду представник відповідачки надав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. Просить суд відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Щодо залучення правонаступника не заперечують. Також не заперечують проти прийняття заяви про зменшення розміру позовних вимоги до 46407,76 грн., однак підстав для задоволення позовних вимог не вбачають, оскільки з моменту винесення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором пройшло більше 10 років.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надав.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного 23.11.2006 кредитного договору №0 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 19960,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0/П від 23.11.2006.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010 по справі № 2-5671/10 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23.11.2006 в розмірі 123147,40 грн. та судові витрати в сумі 1351,47 грн.

20.04.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу, за яким банк відступив на користь позивача право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором поруки.

20.04.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» і ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило, а ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло право вимоги за вищезазначеними кредитним договором № 0 та договором поруки № 0/П.

У березні 2020 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

03.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір № 03-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03.01.2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0.

23.05.2023 між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 23-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 23.05.2023, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0, при цьому ТОВ «Дебт Форс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржників.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим порушенням, тому право подати позов про стягнення 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення.

Заборгованість за кредитним договором, визначена і стягнута рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010, становить 123147,40 грн.

Частина 2 статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 16.01.2017 по 16.01.2020, тобто за останні три роки до звернення з позовом до суду, у розмірі 46407,76 грн., яка складається із: 3% річних за користування кредитними коштами 11083,26 грн.; інфляційних збитків за користування грошовими коштами 35324,50 грн.

Вказані нарахування здійснені на суму заборгованості, визначену судовим рішенням від 23.09.2010 у розмірі 123147,40 грн., яке не виконане відповідачами. Правильність розрахунку 3% річних та інфляційних втрат відповідачами не спростовується.

Отже, оскільки кредитор уже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржників стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, у тому числі, за останні три роки до моменту пред`явлення позову.

Щодо заяви відповідачів про застосування позовної давності при вирішенні вимог, заявлених на підставі ст. 625 ЦК України, та застосування правового висновку, викладеного у постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі №285/3536/20,у постанові КЦС ВС від 13.03.2023 у справі №554/9126/20, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду 06.03.2019 була розглянута справа №757/44680/15-ц, в частині вирішення вимоги банку про стягнення сум на підставі ст. 625 ЦК України колегія суддів прийшла до такого висновку: тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Тлумачення першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що:

- натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

- задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності;

- законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності;

- очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги;

- приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

У справі № 285/3536/20, що переглядалася Верховним Судом (постанова КЦС ВС від 23.11.2022 у справі №285/3536/20), кредитор просив стягнути із відповідачів 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 07 вересня 2017 року по 07 вересня 2019 року, при тому, що строк виконання зобов`язань за кредитними договорами було змінено і перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався у лютому 2009 року. Тобто, у даному випадку 3 % річних були нараховані на задавнену вимогу, при цьому позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не було пред`явлено. Суд дійшов висновку, що оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності, тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. За таких обставин, у справі № 285/3536/20 у задоволенні позовних вимог було відмовлено в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Аналогічні висновки покладені в основу судового рішення суду касаційної інстанції у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21), на яку посилається представник відповідачки у своїх запереченнях проти позову.

Таким чином, наведена представником відповідачки практика Верховного Суду сформована з відмінних правовідносин.

Наявність або відсутність у зобов`язання ознаки натурального прямо впливає на можливість чи неможливість стягнення сум за ст. 625 ЦК України у межах 3-річної позовної давності до моменту пред`явлення позову.

Отже, якщо кредитор уже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, у тому числі, за останні три роки до моменту пред`явлення позову.

Аналогічний висновок сформульовано у постанові КЦС Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №548/223/19.

Правило про можливість стягнення сум за ст. 625 ЦК України у межах 3-річної позовної давності до моменту пред`явлення позову не застосовується, якщо суми 3% річних та інфляційні нараховані у натуральному зобов`язанні (на задавнену вимогу). Якщо кредитор вже отримав судовий захист та наявне рішення про стягнення основного боргу, то зобов`язання не трансформується у натуральне.

У своїх доводах представник відповідачки також посилаються на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2019, якою вирішувалась заява ТОВ «Вердикт Фінанс» про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого документа з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості, як на ознаку натуральності зобов`язання, однак суд відхиляє ці доводи відповідачів, оскільки за встановлених судом обставин справи це не має правового значення.

Таким чином, у справі що розглядається, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати зобов`язання боржника за кредитним договором натуральним зобов`язанням (задавненою вимогою), оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010 стягнуто з боржників на користь банку заборгованість за кредитним договором, тобто вимога банку про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

Позовні вимоги про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі даного позову, тобто пред`явлені з урахуванням трирічного строку позовної давності.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи представника відповідачки, що кредитор втратив право пред`явлення вимоги до поручителя про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв`язку із припиненням поруки.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору поруки, зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010 з поручителя солідарно з боржником стягнуто заборгованість за кредитним договором, тобто на час пред`явлення вимоги до поручителя порука не була припинена.

Статтею 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства відноситься обов`язковість судового рішення.

Права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

На правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості поширюється і порука, оскільки наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителя, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Вказана норма не містить застереження щодо неможливості солідарної відповідальності боржника та поручителя за порушення грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що з урахуванням суми заборгованості у розмірі 123147,40 грн., за період з 16.01.2017 по 16.01.2020, тобто за останні три роки до звернення з позовом до суду, сума 3% річних становить 11083,26 грн., сума інфляційних втрат становить 35324,50 грн. Правильність розрахунків та суми 3% річних та інфляційних втрат сторонами не спростовується.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що вимоги уточненої позовної заяви є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено наявність підстав для солідарного стягнення з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дебт Форс» 3% річних у сумі 11083,26 грн. та інфляційних втрат у сумі 35324,50 грн., а всього 46407,76 грн.

Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів у рівних частинах витрати позивача по оплаті судового збору у загальному розмірі 2102,00 грн., тобто на 1051,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (. адреса: 02121, м. Київ, Харківське шосе, 201/203, літера 2А, офіс 602) 3% річних у сумі 11083,26 грн., інфляційні втрати у сумі 35324,50 грн., а всього 46407,76 грн. (сорок шість тисяч чотириста сім грн. 76 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, адреса: 02121, м. Київ, Харківське шосе, 201/203, літера 2А, офіс 602) судовий збір у рівних частинах по 1051,00 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», , адреса: 02121, м. Київ, Харківське шосе,201/203, літера 2А, офіс 602.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Турбіна Т. Ф.