КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 207/2241/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8384/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Заставенко М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Мазурик О.Ф., Ящук Т.І.,

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суд міста Києва від 23 лютого 2023 року,

встановив:

у березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором оренди жилого приміщення в розмірі 224 566 грн. 30 коп., яка складається з 162 619 грн. 50 коп. щомісячної плати за користування житлом, 8 200 грн. плати за користування квартирою за повний останній місяць проживання, 32 432 грн. 47 коп. за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, 21 314 грн. 33 коп. утримання будинку та прибудинкової території.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року справу було направлено на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Рішенням Дарницького районного суд міста Києва від 23 лютого 2023 року позовні вимоги було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 224 566 грн. 30 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 та її представника, ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він 16.07.2017 уклав з відповідачем договір оренди належної йому квартири АДРЕСА_1 . За умовами договору наймач був зобов`язаний забезпечувати збереження квартири та підтримувати її в належному стані, своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування житлом, а також вносити плату за комунальні послуги. Після припинення дії договору наймач повинен був повернути квартиру у належному стані, в разі пошкодження майна відшкодувати збитки. Плату за оренду квартири було визначено в розмірі 8 200 грн. щомісячно. Плату за комунальні послуги наймач повинен був вносити самостійно або передавати гроші щомісячно наймодавцю. Також було передбачено обов`язок наймача попередити за два місяці про розірвання договору, а якщо наймач звільнить квартиру без попередження, наймодавець матиме право вимагати орендну плату за 1 місяць. Відповідач за останні 36 місяців мала сплатити орендну плату в розмірі 295 200 грн., але сплатила лише 132 580 грн., тому позивач просив стягнути заборгованість за оренду в розмірі 162 619 грн. 50 коп., плату за останній місяць проживання - 8 200 грн., а також заборгованість за комунальні послуги в розмірі 53 746 грн. 80 коп. за період з травня 2018 року, а всього 224 566 грн. 30 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року позов було задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір оренди квартири, відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 162 619 грн. 50 коп. Також суд погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості по орендній платі і по оплаті за комунальні послуги, та стягнув додаткову оплату оренди за 1 місяць.

Однак в повному обсязі з вказаним рішенням суду неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не у повній мірі з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Одним із засад (принципів) цивільного судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). За змістом частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 526, 530, 601, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (частина перша статті 810 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частин першої, третьої статті 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В частинах 1-3 ст. 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За положеннями частин 1 та 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач в обґрунтування розміру заявленої ним заборгованості по орендній платі надав до справи виписку з його карткового рахунку, де власноруч відмітив частину платежів з березня 2021 року по липень 2022 року. Доказів про те, що саме ці платежі вносились відповідачем не надано. При цьому відсутні докази про внесення оплати відповідачем до цього періоду. Серед позначених позивачем платежів у Виписці визначено категорію - «Перекази», а частину - «Інше».

Однак відповідач стверджує, що платежі сплачувались як на картковий рахунок, так і готівкою.

В п. 9 Договору було передбачено право наймодавця розірвати договір в односторонньому порядку, зокрема, у разі несплати орендної плати.

За умовами п. 8 Договору наймач квартири має право у будь-який час відмовитись від договору, письмово попередивши наймодавця за 2 місяці, а якщо наймач звільнив квартиру без попередження, наймодавець має право вимагати плату за повний останній місяць проживання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги положення п. 6 Договору оренди, який передбачав внесення наймачем гарантійної суми 16 400 грн., яка повертається наймачеві після закінчення договору в разі відсутності претензій наймодавця та пошкодження майна.

Зазначаючи про заборгованість по комунальним платежам в загальній сумі 53 746 грн. 80 коп., позивач вказує, що вона складається із заборгованості з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 32 432 грн. 47 коп. за період з травня 2018 року та заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 21 314 грн. 33 коп.

З наданої позивачем до справи роздруківки листування з відповідачем в месенджері «Вайбер» за період 20-25 серпня 2021 року (а/с 84-85), 20 грудня 2021-04 січня 2022 року (а/с 87-97) можливо зробити висновок, що відповідач сплачувала частину коштів готівкою, а тому посилання позивача тільки на суму коштів, внесених на картковий рахунок за період з березня 2021 року та без зазначення відправника коштів, не може бути визнано належним доказом по справі. Отже версія позивача про те, що за останні 36 місяців відповідач сплатила лише 132 580 грн. 50 коп. є неспроможною.

При цьому також можливо зробити висновок, що версія позивача про тривалу несплату відповідачем орендної плати є неспроможною, оскільки в тексті листування позивач 20.08.2021 зазначає, що утворилась заборгованість за 3 місяці, яку відповідач сплачує протягом 5 днів (а/с 84). Отже заборгованості в більшому розмірі не існувало.

Визначаючи розмір заборгованості по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води позивач посилається на Акт звірки взаєморозрахунків між ним та КП «Київтеплоенерго» з травня 2018 року по червень 2022 року (а/с 25-27), де зазначено суму заборгованості 32 432 грн. 47 коп. Однак зазначена сума не збігається з розміром заборгованості в Рахунку-повідомленні за липень 2022 року (а/с 30), де вказано заборгованість за постачання гарячої води - 22 898 грн. 90 коп., заборгованість за постачання теплової енергії - 23 728 грн. 40 коп.

Позивач посилається на підтвердження розміру заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 21 314 грн. в Рахунку-повідомленні за липень 2022 року (а/с 30). Однак навіть при зазначеному в розрахунку розмірі щомісячної оплати - 201 грн. 39 коп., така заборгованість могла виникнути за 106 місяців.

Також є неспроможною версія позивача, що йому взагалі не було відомо про оплату відповідачем за опалення та постачання гарячої води та утримання будинку та прибудинкової території. З листування в месенджері видно, що відповідач направляла позивачу в електронному вигляді квитанції по оплаті за комунальні послуги, і позивач знав про розмір заборгованості, однак не вимагав розірвання договору оренди.

18 квітня 2022 року сторони також листуються в месенджері, де позивач вказує, що по орендній платі не сплачено за лютий, березень та квітень (а/с 98-99). При цьому він погоджується на зниження розміру плати з березня 2022 року до 8 000 грн. на місяць. 03 травня 2022 року відповідач сплачує 14 850 грн. 07 та 08 липня 2022 року сторони спілкуються та зустрічаються особисто, і відповідач сплачує невстановлену суму коштів. Повну версію листування позивач не надає.

З листування 27 липня 2022 року видно, що відповідач визнає борг по оплаті орендних платежів за червень та липень 2022 року. Також відповідач вказує, що на заборгованість по оплаті комунальних послуг слід зарахувати з гарантійної суми 10 000 грн., та 6 000 грн. на ремонт дивану.

Посилання позивача на факт наявності заборгованості по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води по його особовому рахунку не свідчить про те, що вказана заборгованість виникла з вини ОСОБА_2 , оскільки власником жилого приміщення є позивач, на якого покладено обов`язок утримувати належне йому майно відповідно до ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України. Таким чином саме позивач мав слідкувати за показниками лічильників, станом розрахунків та вживати відповідні заходи. За наявності заборгованості, яка могла виникнути в період проживання в квартирі ОСОБА_2 позивач мав право вимагати розірвання договору оренди та стягнення заборгованості у визначеному належним чином розмірі. Тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за комунальними послугами відсутні.

Інші посилання позивача на пошкодження оздоблення та сантехніки в квартирі не можна визнати обґрунтованими з метою зарахування коштів гарантійної суми, оскільки 08 липня 2022 року позивач був у квартирі та узгоджував з ОСОБА_2 питання про ремонт стільців і дивана.

Враховуючи те, що між сторонами було погоджено розмір плати по орендній платі з березня 2022 року в розмірі 8 000 грн., слід визначити розмір заборгованості по орендній платі в сумі 24 000 грн. за останні два місяці - з 16 травня по 16 червня та з 16 червня по 16 липня. Оскільки ОСОБА_2 розірвала договір оренди без попередження за два місяці відповідно до п. 8 Договору оренди, слід стягнути також додатково оплату за 1 повний останній місяць.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 24 000 грн.

Судовий збір суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України та пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року змінити та визначити розмір заборгованості в сумі 24 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2023 року.

Головуючий

Судді