КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1016/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Борисової О. В., Рейнарт І. М.,

при секретарі Кролівець О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про зобов`язання демонтувати самочинні прибудови до будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року в складі судді Шевченко Т. М.,

встановив:

05.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з в вказаним позовом, в якому просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 демонтувати незаконно (самовільно) збудовану прибудову до будинку з комунікаціями та вигрібною ямою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 є співвласниками будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В 2020 році відповідачі самовільно, без згоди позивача, без жодної проектної документації з урахуванням будівельних норм, біля газової труби самовільно проклали водяну трубу, викопали вигрібну яму.

Вказані дії відповідачів несуть пряму небезпеку частині будинку, власником якої є позивач.

Небезпека полягає в наступному:

відстань газової труби від водяної під землею не відповідає будівельним нормам;

висота фундаменту самовільно зведеної будівлі набагато вища від фундаменту будинку. При цьому незаконна прибудова опирається на капітальну стіну сумісного будинку;

самовільно встановлена прибудова з комунікаціями не являється окремою спорудою, оскільки вона опирається на капітальну стіну сумісного будинку;

самовільно встановлена прибудова з комунікаціями порушує будівельні норми відстані від дороги та відстань до частини будинку позивача;

відповідачі обмежили доступ до газової труби для обслуговування, встановивши огорожу під свій замок, при цьому не виконали рішення суду про примусовий демонтаж.

Самовільні дії відповідачів при незаконному переплануванні (без фахової проектної документації) житлового будинку, якому понад 100 років, проведення прибудов до будинку можуть призвести до руйнування частини будівлі, яка належить позивачу.

На неодноразові письмові звернення позивача до Комунального підприємства «Керуюча компанія з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» та правоохоронних органів щодо протиправних дій відповідачів рекомендовано звертатися до суду.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст. 376 ЦК України позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року вказаний позов залишено без задоволення.

18.11.2022 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Свої доводи обґрунтовує тим, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що у задоволенні позовних вимог відмовлено лише з підстав не проведення будівельної експертизи. Суду першої інстанції надавалось обґрунтування причини неможливості проведення експертизи, оскільки її вартість перевищує річну пенсію позивача. Таким чином, відсутність коштів на проведення експертизи при долучені інших наявних доказів не може порушувати особисті конституційні права громадянина при прийнятті остаточного рішення суду.

Суд першої інстанції не врахував ст. 76 ЦПК України, якою передбачено як доказ не лише експертиза, а також враховуються свідчення свідків, фотофіксація, долучені письмові докази, які приєднувались до даної справи.

Суд першої інстанції не зазначив у рішенні суду покази свідків, фотофіксацію, письмові докази, порушивши норму ст. 76 ЦПК України.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №133328, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 18 листопада 2004 року №700-1/2110, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1/2 від 0,0502 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на АДРЕСА_1 . Співвласником іншої 1/2 частини вказаної земельної ділянки зазначено ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 також є власником 1/2 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10 грудня 1998 року Другою київською державною нотаріальною конторою.

26.03.2004 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , згідно з яким житловий будинок складається з основної частини будинку, рік побудови до 2017 року, гаражу (Б), гаражу (В -І пов.), господарської будівлі (В - ІІ пов.), вбиральні (Г), а також самочинного будівництва.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2004 року була затверджена мирова угода, укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою. Згідно мирової угоди ОСОБА_1 виділяється частина земельної ділянки за вищевказаною адресою, площею 190,9 кв. м., ОСОБА_5 виділяється земельна ділянка, площею 190,9 кв.м. Частина земельної ділянки 110,2 кв.м. виділяється ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у спільне користування. Межі поділу земельної ділянки зазначені в мировій угоді та ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2004 року (а.с.47).

Доказів, де саме проходить межа поділу земельної ділянки між її співвласниками матеріали справи не містять.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями ОСОБА_4 є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 серпня 2009 року Другою київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_3 належить 1/4 частина житлового будинку та 1/4 частина земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 серпня 2009 року Другою київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 є власником 1/4 частини житлового будинку та 1/4 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року (справа №752/1985/16-ц) позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі задоволено частково. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його поділу в натурі.

Виділено у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення будинку (квартира АДРЕСА_3 ) , загальною площею 37,8 кв.м., що складається з: кухні, площею 9,5 кв.м. (приміщення № 1), вітальня -7,1 кв.м. (приміщення № 2), веранда - 6,8 кв.м. (приміщення № 3), житлова - 14,4 кв.м. (приміщення № 4).

Виділено у власність ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення будинку (квартира АДРЕСА_4 ), загальною площею 37,9 кв.м., що складається з: веранди 1-1, площею 7,0 кв.м., комори 1-2, площею 2,5 кв.м., ванної кімнати 1-3, площею, 6,4 кв.м., житлової кімнати 1-4, площею 7,4 кв.м., житлової кімнати 1-5, площею 8,1 кв.м. та коридору 1-6, площею 6,5 кв.м. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першої статті 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Право власності особи може бути захищено лише разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, абобез відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

В силу вимог статті 376 цього Кодексу право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Аналогічні роз`яснення викладені і у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).

Розглядаючи спір по суті, суд першої врахував положення зазначених норм, оцінив надані сторонами докази та дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, на підтвердження заявлених позовним вимог про зобов`язання відповідачів демонтувати самовільно збудовану ним прибудову до будинку разом з комунікаціями та вигрібною ямою, позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано:

фотокартки, на яких зображено працівника, який заливає фундамент біля будинку, а також зачинені на замок ворота; технічний паспорт на будинок, виготовлений за станом на 26.03.2004;

відповідь Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.09.2020 №100-Б-10129-1920 «Про самовільне підключення до зовнішніх мереж водопостачання та відсутності доступу до трубопроводів житлового будинку на АДРЕСА_1 » про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності територіальної громади м Києва, а є приватним житловим будинком, розташованим в районі малоповерхової житлової забудови. Голосіївська райдержадміністрація не наділена повноваженнями здійснювати перевірку щодо належної експлуатації обладнання і трубопроводів газопостачання і водопостачання в приватних житлових будинках, оскільки вирішення таких питань належить до компетенції та повноважень АТ «Київгаз» та ПрАТ «АК «Київводоканал».

відповідь заступника голови правління з виробничих питань - головного інженера АТ «Київгаз» від 18.09.2020 №2605/40 про розгляд листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.08.2020 №100-Б-10129-1859 щодо звернення ОСОБА_1 про проведення земляних робіт та відсутності доступу до газопостачання по АДРЕСА_1 . Згідно даної відповіді, за вказаною адресою газопроводи низького тиску знаходяться на балансі власників зазначеної земельної ділянки, які повинні забезпечувати утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства, технічне обслуговування внутрішніх газопроводів і газового обладнання житлових будівель здійснюється на договірних засадах. Умови для технічного обслуговування забезпечуються власником відповідно до вимог чинного законодавства України. Погодження на проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт за вищевказаною адресою АТ «Київгаз» не надавалось;

відповідь ПрАТ «АК «Київводоканал» на заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020, надіслану листом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.08.2020 №100-Б-10129-1860 з проханням провести комісійне обстеження та надання інформації стосовно приєднання до мереж водопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомлено, що за результатами комісійного обстеження, проведеного працівниками Товариства встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 видимих розриттів на зовнішніх водопровідних мережах в районі зазначеного житлового будинку не виявлено. Технічної документації на зовнішні водопровідні мережі до житлового будинку за вказаної адресою в Товаристві немає. На звернення замовника Товариством надано акт меж обслуговування зовнішніх водопровідних мереж від 10.01.2012 за цією адресою. Проінформовано, що на вул. Ковельська міських каналізаційних мереж немає. Існуюча каналізаційна мережа на АДРЕСА_1 побудована на замовлення фізичної особи і у володінні та користуванні Товариства не перебуває. Приватний житловий будинок АДРЕСА_1 підключений до зазначеної каналізаційної мережі;

припис-попередження від 16.07.2009 КП «Голосіївприватсервіс» на ім`я ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_1 , в якому запропоновано терміново привести в належний санітарний стан свою вигрібну яму, яка стікає на територію співвласників. В разі невиконання вимог вона буде притягнута до адміністративного штрафу;

відповідь Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 20.10.2021 №073-9094 на звернення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2021 №100-100/ОП/Б-27/1-2351 до звернення ОСОБА_8 від 28.09.2021 щодо проведення обстеження прибудови до будинку АДРЕСА_1 , відповідно до якої здійснення обстежень будівель і споруд не належить до компетенції Департаменту. Статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що підставами для проведення позапланової перевірки є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Згідно пункту 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, підставами для проведення позапланової перевірки є: звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення с суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Враховуючи викладене, з метою здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю за цією адресою необхідно звернутися до Департаменту з підставою, передбаченою статтею 41 Закону та пунктом 7 Порядку №553;

звернення ОСОБА_1 до в.о. директора Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 29.10.2021 з проханням провести комісійне обстеження щодо самовільної прибудови до будинку АДРЕСА_1 , оскільки співвласник будинку квартири АДРЕСА_4 , без його згоди, без дозвільної документації самовільно прибудував прибудову, яка може призвести, або спряти руйнуванню його частини житлового будинку;

відповідь на вказане звернення Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 16.11.2021 №073-073/Б-587-1176 про те, що питання комісійного обстеження не відноситься до повноважень Департамента.

Також в судовому засіданні за клопотанням позивача було допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Враховуючи ту обставину, що ухвалене по справі судове рішення не містило жодної оцінки показів свідків, який було допитано судом в судовому засіданні, з долученого до матеріалів справи СД диску неможливо прослухати їх покази з підстав того, що медіа-файл містить сторонній звук, на звернення суду апеляційної інстанції надати диск з технічним записом судового засідання з суду першої інстанції було отримано диск аналогічної якості, судом апеляційної інстанції було проведено повторний допит вказаних осіб в якості свідків.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що є сусідом позивача, відповідачів знає лише наочно. Йому відомо, що сусід позивача приблизно у 2020 році викопав біля забору на вул. Ковельській вигрібну яму. Поруч знаходились труби газо і водопостачання. У позивача немає доступу до газового стояка, висить замок. До будинку сусідами позивача прибудована пристройка завдовжки 8-9 метрів, сходи якої виходять прямо на вулицю. В будинок потрапляють через пристройку.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що є сусідкою позивача. Їй відомо, що його сусід ОСОБА_11 розвантажував машину, в якій були кільця для вигрібної ями. Останній добудував окремий вхід в будинок, поставив паркан до своєї частини двору. Побудована пристройка може пошкодити будинок позивача. Позивач не має доступу до газової труби.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та надані суду докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Позивачем не доведено, що відстань газової труби від водяної, які знаходяться під землею, не відповідає будівельним нормам, що становить пряму небезпеку частині будинку відповідача.

Позивачем не надано доказів, що відповідачем не виконано припис-попередження від 16.07.2009 КП «Голосіївприватсервіс» про термінове приведення в належний санітарний стан вигрібної ями.

Крім цього, обраний позивачем спосіб захисту - демонтаж вигрібної ями, не відповідає змісту порушеного права.

Не може бути захищено в обраний позивачем спосіб і порушене право в частині обмеження його доступу до газової труби.

Позовна заява також не містить зазначення, яку саме збудовану прибудову до будинку просить демонтувати позивач, точне місце її розташування та розміри, що ускладнить або зробить можливим примусове виконання рішення у разі його ухвалення.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 462/469/14-ц (провадження № 61-23742св18); від 21 травня 2020 року у справі № 726/824/15-ц (провадження № 61-45216св18) та від 30 червня 2020 року у справі № 201/2886/15-ц (провадження № 61-4332св20), від 27 червня 2022 року у справі № 723/2158/19 (провадження № 61-20591св21).

Позивач не заявляв вимог про проведення перебудови об`єкту самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням.

Позивачем також не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Належним доказом в даному випадку є будівельно-технічна експертиза, від проведення якої позивач відмовився з огляду на ненадання відповідачами доступу до неї, а також її високою вартістю.

Разом з тим, вказані обставини не можуть слугувати підставою для звільнення позивача від обов`язку доведеності заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: О. В. Борисова

І. М. Рейнарт