Постанова

Іменем України

27 червня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9445/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря: Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області

від 31 березня 2023 року про відмову у забезпеченні позову

в складі судді Петришин Н. М.

у цивільній справі №361/2417/23 Броварського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Майстренко Вікторія Валеріївна,

про визнання заповіту недійсним

У С Т А Н О В И В:

30 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Разом з позовною заявою подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спадкове майно, а саме дві земельні ділянки та житловий будинок.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, після чого дізнався, що за життя, а саме 15.01.2021 остання склала заповіт, яким заповіла все своє майно відповідачу. Даний заповіт порушує його право, як спадкоємця першої черги. До складу спадщини входить, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером: :01:022:0005, площею 0,2500 га, земельна ділянка з кадастровим номером: :01:022:0006, площею 0,3237 га та житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, посилаючись на те, що нотаріусом може бути видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно, що значно ускладнить чи зробить неможливим в подальшому виконання можливого рішення про задоволення даних позовних вимог, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спадкове майно

Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 31 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що є помилковим висновок суду про неспівмірність предмета позову та обраного виду забезпечення позову.

Суд не взяв до уваги, що відповідач, отримавши інформацію про відкриття провадження за даним позовом може відчужити успадковане майно, що унеможливить в разі задоволення позову виконання судового рішення.

Зазначав, що на час подання апеляційної скарги право власності на спадкове майно зареєстровано за відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Вважав, що відсутність доказів наміру відповідача відчужувати спадкове майно саме на час пред'явлення позову не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на те, що позивач просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке не є предметом спору, просив в задоволенні скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - ОСОБА_5. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Третя особа - ПН КМНО Майстренко В. В., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем вид заходу забезпечення позову є неспівмірним із пред'явленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Так, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позовні вимоги немайнового характеру не підлягають забезпеченню шляхом накладання арешту на майно, бо в разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню.

Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №755/5333/20.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом немайнового характеру - про визнання заповіту недійсним. Будинок та земельні ділянки, на які позивач просить накласти арешт в якості забезпечення позову у даній справі не є предметом позову.

Таким чином, в разі задоволення даного позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому не забезпечення позову в обраний позивачем спосіб не зможе ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, такий захід забезпечення позову у даній справі, як накладення арешту на спадкове майно, не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в заявлений спосіб. Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, а тому не приймаються до уваги судової колегії.

Сукупність вищезазначених обставин та наведених положень закону приводить до висновку, що питання щодо забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з додержанням вимог процесуального закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2023 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 червня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська