ПОСТАНОВА

іменем України

20 червня 2023 року м. Кропивницький

справа № 405/4396/22

провадження № 22-ц/4809/677/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокатка Бойко Зоя Сергіївна, на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2023 року у складі судді Шевченко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2015 року, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2021 року. Після розірвання шлюбу вона змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » на дошлюбне « ОСОБА_4 ». Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею. У зв`язку з тим, що на даний час вона та відповідач проживають окремо, син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення в суд до повноліття сина.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокатка Бойко Зоя Сергіївна, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначав, що син проживає разом з ним, а позивачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що дитина проживає з нею.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду надійшов 21 червня 2023 року (а.с.175-181).

У судовому ОСОБА_2 та його представниця адвокатка Бойко З.С. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представниця позивача адвокатка Вишня Г.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що сторони з 27 травня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2021 року (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймає активну участі у вихованні та забезпеченні дитини, однак навіть тоді, коли батько добровільно надає дитині матеріальне утримання, не виключається можливість матері звернутись в суд з позовом про стягнення аліментів у визначеному законом порядку.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, законодавець пов`язує момент виникнення обов`язку щодо сплати аліментів на неповнолітню чи малолітню дитину в першу чергу з моментом окремого від дитини проживання платника аліментів.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За положенням статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні цього спору апеляційний суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року по справі №711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що відповідач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника складу господарчого взводу роти забезпечення у м. Кропивницький та є військовослужбовцем (а.с.21-23).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 10 березня 2023 № 631/330 на утриманні ОСОБА_2 знаходиться син - ОСОБА_6 , 2016 року народження (а.с.138).

Відповідно до довідки від 10 березня 2023 року №137 ОСОБА_2 проживає із сином ОСОБА_6 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.139).

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що жодних доказів на підтвердження того, що дитина проживає разом з позивачем матеріали справи не містять.

За частиною першою статті 161 СК України у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Встановлено, що на час розгляду цієї справи в суді першої інстанції розглядається цивільна справа №405/5096/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини, провадження по якій зупинено до закінчення воєнного стану в Україні, про що сторони у судовому засіданні апеляційного суду не заперечували. Крім того, дана інформація міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є загальновідомою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, належним чином не перевірив обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх доводів позову, дійшов до необґрунтованого висновку, не підтвердженого жодними належними, допустимими та достатніми доказами, про проживання дитини з матір`ю, та не дослідивши питання, з ким проживає дитина на час розгляду справи, дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки право на стягнення аліментів на утримання дитини має саме той з батьків, з ким проживає дитина. Натомість відповідач надав належні докази проживання дитини на час розгляду цієї справи з ним і стороною позивача ці обставини не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору у порядку розподілу судових витрат слід компенсувати ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 грн 60 коп за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокатка Бойко Зоя Сергіївна, задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2023 рокускасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко