Справа № 459/1487/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В.
Провадження № 22-ц/811/2897/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИЛА:

03.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив стягнути на його користь 100000,00 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування вимог зазначив, що він працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища на вуглевидобувних підприємствах ДП «Львіввугілля» більше 15 років. 08.11.2002 Львівською обласною клінічною лікарнею йому встановлено професійне захворювання, а саме хронічний пиловий бронхіт ІІ ст., емфізема легень ІІ ст. За наслідками встановленого діагнозу дирекцією ДВАТ «Шахта «Степова» було створено комісію по розслідуванню підстав, отримання професійного захворювання. 21.11.2002 комісією складено Акт за формою П-4 розслідування хронічного професійного захворювання, яким встановлено, що ОСОБА_1 виконував роботу в шкідливих умовах праці, а саме в умовах високої запиленості повітря робочої зони, шум від роботи технологічного обладнання, несприятливі фактори мікроклімату, важка праця, гідрогеологічні умови, вимушене положення тіла під час роботи протягом 15 років та 7 місяців. У зв`язку з виявленням у позивача професійного захворювання, його було скеровано для огляду на МСЕК. 05.12.2002 Львівською обласною МСЕК № 3 встановлено йому вперше 30% втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання та III група інвалідності. При переогляді 07.11.2003 з погіршенням стану здоров`я Міжрайонною спеціалізованою МСЕК встановлено 40% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання та ІІІ група інвалідності. 03.11.2005 при черговому переогляді збільшено відсотки втрати працездатності до 45% та підтверджено IIІ група інвалідності, 25.10.2007 відсотки втрати працездатності збільшено до 50% та ІІІ група інвалідності безтерміново. Крім того, висновком МСЕК ОСОБА_1 передбачено санаторно-курортне лікування. Вважає, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних і моральних страждань. Він відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчуває себе неповноцінною людиною, не в змозі вести активне життя, змушений регулярно звертатись за медичною допомогою та проходити лікування, змушений регулярно приймати медикаменти. Постійні обстеження та лікування призводять до витрати значної кількості коштів. Постійний кашель, який спричинений професійним захворюванням, викликає у нього незручності у ходьбі, має задишку, відчуває незручності під час спілкування з людьми у зв`язку з постійним кашлем та задишкою. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 50 000 грн відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь держави 536 грн 80 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом невірно визначено належного відповідача. Позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин, тому має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечний умов праці на підставі статті 1167 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України. Вказує, що з позовом до скаржника про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, позивач звернувся у травні 2023. З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон № 1105 (у редакції чинній з 01.01.2023), а оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладає відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачає можливості такого відшкодування скаржником, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо наявності самого факту завданої моральної шкоди позивачу відповідачем, то до юридичних фактів, зокрема належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Так, довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням на момент ушкодження здоров`я. Також жодних медичних документів, які б підтверджували перенесені стреси, депресію, які зазнав позивач внаслідок моральних страждань у результаті професійного захворювання позивачем не подано. Інших доказів як про стаціонарне лікування так і амбулаторне лікування професійного захворювання позивачем не надано. Судом не наведено жодних мотивів щодо визначення розміру на відшкодування моральної шкоди позивачу.

Просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 19.09.1983 ОСОБА_1 прийнятий на роботу на Шахту «Великомостівську», 30.11.2002 звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Зазначене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 15-17).

Із акту розслідування професійного захворювання від 21.11.2002 (форма П-4), затвердженого комісією встановлено, що ОСОБА_1 виконував роботу в шкідливих умовах праці, а саме в умовах високої запиленості повітря робочої зони, шум від роботи технологічного обладнання, несприятливі фактори мікроклімату, важка праця, гідрогеологічні умови, вимушене положення тіла під час роботи протягом 15 років та 7 місяців. Діагноз хронічний пиловий бронхіт ІІ ст., емфізема легень ІІ ст., ДН І- ІІ ст. (а.с. 13-14).

Випискою з акту огляду у МСЕК серії ЛВА-2 №007659 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, виданою ОСОБА_1 визначено 30% втрати професійної працездатності з 08.11.2002 та вказана потреба у додаткових видах допомоги, а саме: санаторно-курортному лікуванні (а.с.12).

Відповідно до виписки з акту огляду у МСЕК серії ЛВА-2 №005626 від 07.11.2003 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 визначено третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності з 03.11.2003 та зазначена потреба у додаткових видах допомоги, а саме: санаторно курортному лікуванні (а.с. 11).

Згідно з випискою з акту огляду у МСЕК серії ЛВА-2 №013106 від 03.11.2005 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 визначено третю групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності з 31.10.2005 та вказана потреба у додаткових видах допомоги, а саме: санаторно-курортному лікуванні (а.с. 10).

Відповідно до довідки серії ЛВА-2 №022100 від 25.10.2007 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% з 23.10.2007 та зазначена потреба у додаткових видах допомоги, а саме: санаторно-курортному лікуванні (а.с.9).

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується витягами з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 18-21).

Відповідно до листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико - соціальної експертизи» № 35 від 31.05.2023 згідно з наявною архівною медико - експертною справою ОСОБА_1 неодноразово оглядався медико - експертною комісією з приводу наявного професійного захворювання (з 2002 по 2009 р.) та визнався особою з інвалідністю ІІІ групи від професійного захворювання. Також зазначено, що в медико - експертній справі немає медичної документації, яка б підтверджувала на час оглядів наявність відповідних негативних проявів стану здоров`я внаслідок моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Окрім цього, ОСОБА_1 із заявою надати висновок про факт спричиненої моральної шкоди, її тривалість та тяжкість моральних страждань до комісії не звертався. Висновок про факт спричиненої моральної шкоди ОСОБА_1 комісією не видавались (а.с. 44).

Листом № 622 від 15.06.2023 адміністрація КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» на запит №1300-5208-8/73325 від 23.05.2023 повідомила, що гр. ОСОБА_1 після підписання декларації до сімейного лікаря зі скаргами про перенесення стресу, депресії чи інших негативних проявів спричинених ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання не звертався; гр. ОСОБА_1 сімейним лікарем до лікаря-психіатра, лікарсько-консультативної комісії чи медико-соціальної експертної комісії у зв`язку із перенесенням стресу, депресії чи інших негативних проявів спричинених ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання не скеровувався; щодо видачі висновків психіатром, лікарсько-консультативною комісією чи медико-соціальної експертної комісії у зв`язку із перенесенням стресу, депресії чи інших негативних проявів спричинених ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання виходить за межі компетенції КП «ЦПМСД м. Червонограда» і про наявність таких сімейному лікарю не відомо; гр. ОСОБА_1 , згідно наявних в медичній системі даних звертався до сімейного лікаря після 29.10.2009 та перебував на амбулаторному лікуванні у зв`язку з професійним захворюванням (хронічний бронхіт в стадії загострення), а саме: 15.04.2010 пo 30.04.2010 p.; 09.02.2011 пo 16.02.2011 p; 09.12.2013 пo 13.12.2013 p.; 14.05.2014 пo 22.05.2014 p.; 09.05.2022 пo 20.05.2022 p.; 06.03.2023 пo 20.03.2023 p.; гр. ОСОБА_1 скеровувався до лікарів спеціалізованої (не первинної) медичної допомоги, а саме на ренгенографію легень, а також до уролога та окуліста; ОСОБА_1 згідно даних медичної системи, окрім професійного захворювання, встановлено пролапс мітрального клапану, недостатність мітрального клапану (а.с. 60).

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.

20.03.2007 набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким було виключено підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 2, 3 ст. 5 ЦК України).

Закон № 717-V не міг встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 459/3304/16 від 12.02.2020.

Так, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ). В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУ повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності.

Суд дійшов правильного висновку про те, що наведені обставини справи свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання, а також права позивача на її відшкодування.

Також районний суд правомірно вказав, що доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, а саме випискою з акту огляду у МСЕК серії ЛВА-2 №007659 від 05.12.2002, в якій вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 30%, а відтак обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, що узгоджується із Законом № 1105-XIV.

Зазначене свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди під час виконання трудових обов`язків, що потягло за собою втрату професійної працездатності.

Суд першої інстанції вірно вказав, що вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень є завищеною. З врахуванням завданих моральних страждань, встановлений судом розмір 50 000 гривень моральної шкоди, є таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Таким чином, ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами, що під час виконання ним трудових обов`язків він зазнав ушкодження здоров`я, у результаті чого йому завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.12.2023

Головуючий

Судді