Справа № 523/2623/22
Провадження № 2/521/523/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 26.02.2020р. у сумі 523 151,62 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 26.02.2020р. між ним та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцовою О.В. та зареєстрований у реєстрі за №5-73, бланк серія НОК №143146. Згідно п.1 та п.3 Договору відповідач зобов`язалась продати йому вищезазначену квартиру за 490 600 грн. В якості завдатку за п.4 Договору відповідач отримала від мене грошові кошти у сумі 245 300,00 грн., що згідно курсу Національного Банку України на день укладення договору еквівалентно 10 000 доларам США, з яких 196 000,00 грн. відповідач отримала 22.02.2020, 23.02.2020, 24.02.2020 та 25.02.2020 року по 49 000,00 грн. Перед підписанням договору відповідач отримала останні 49 300,00 грн. За п.6 Договору відповідачка зобов`язалась укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири не пізніше 31 грудня 2020 року. У відповідності до п.8 Договору сторони встановили, що у разі необґрунтованої відмови (ухилення) від укладання договору купівлі-продажу у визначений Договором термін, винна сторона повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу квартири. У разі ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири продавцем - відповідач повинна буде повернути суму завдатку у подвійному обсязі. На його неодноразові звернення до відповідача виконати вимоги укладеного Договору та укласти договір купівлі-продажу у передбачені Договором строки, відповідач посилаючись, що наразі у не має часу і укласти договір у майбутньому. У подальшому, звернувшись до відповідача з письмовим повідомленням про з`явлення до приватного нотаріуса Пачевої І.І. 18 грудня 2020 року у 14-00 для укладання договору купівлі-продажу, позивач не отримав жодної відповіді, відповідач проігнорував повідомлення та на укладання договору купівлі-продажу до нотаріуса не з`явилась. Даний факт підтверджується письмовим повідомленням відповідачу від 08.12.2020 року, поштовим описом № 2530 та квитанцією про направлення поштового відправлення, копії яких додаються. Всі подальші його неодноразові звернення до відповідача з вимогою виконати умови договору та укласти договір купівлі-продажу або повернути безпідставно отримані кошти за Договором в якості завдатку - залишись без уваги. Таким чином відповідач, згідно умов п.8 Договору повинна повернути отриманий завдаток у подвійному розмірі 245 300,00 грн х 2 = 490 600 грн. а також в силу приписів ст.625 ЦК України відповідач повинна сплатити у його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а саме інфляційних збитків у розмірі 24 567,61 грн.; 3% річних у розмірі 7 984,01 грн. За даних обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім того надав новий доказ, який було отримано значно пізніше та про який стало відомо нещодавно, у зв`язку із чим просив поновити пропущений строк на подання відповідного доказу

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялася заздалегідь належним чином, причини явки суду не повідомляла та із заявами і клопотаннями до суду не зверталася. Окрім того матеріали справи містять письмові пояснення відповідача, в якому зазначила, що не лише відповідачка, а й сам позивач мав сприяти укладанню даного договору. При цьому позивач не наводить жодних строків, дати чи місяців із зазначенням року вказаних ним численних звернень, не долучає жодних доказів таких розмов, а також записів, аудіо чи відео доказів таких подій. Відповідачем жодних письмових вимог з боку позивача, в тому числі щодо укладання договору купівлі-продажу не отримувалось, та відповідно письмове повідомлення № 2530 від 08.12.2020 року не містить підпису отримувача, також в матеріалах справи відсутні інші документи, щодо отримання відповідного повідомлення відповідачем, чи відмови від його отримання, чи повернення за закінченням терміну зберігання в матеріалах справи також відсутні. Отже всі суттєві обставини справи викладені ґрунтуючись на припущеннях, оскільки не підтверджуються жодним належним доказом. В свою чергу вона зазначає, що на нерухомому майні наявний арешт який накладений саме позивачем, та зумовлює певні незручності у найскорішому вирішенню даного спору між сторонами. Також зазначає, що ніколи не відмовлялась та не відмовляється від укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та заперечення зі сторони відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного.

На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 26.02.2020р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Попередній договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 12)

Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцовою О. В. та зареєстрований у реєстрі за №5-73, бланк серія НОК №143146

Згідно п. п. 1 та 3 Договору ОСОБА_2 зобов`язалась продати ОСОБА_1 вищезазначену квартиру за 490 600,00 грн.

В якості завдатку за п.4 Договору ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 245 300,00 грн., що згідно курсу Національного Банку України на день укладення договору еквівалентно 10 000 доларам США, з яких 196 000,00 грн. ОСОБА_2 отримала 22.02.2020, 23.02.2020, 24.02.2020 та 25.02.2020 року по 49 000,00 грн. Перед підписанням договору відповідач отримала останні 49 300,00 грн.

За п. 6 Договору ОСОБА_2 зобов`язалась укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири не пізніше 31 грудня 2020 року.

У відповідності до п.8 Договору сторони встановили, що у разі необґрунтованої відмови (ухилення) від укладання договору купівлі-продажу у визначений Договором термін, винна сторона повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу квартири. У разі ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири продавцем ОСОБА_2 повинна буде повернути суму завдатку у подвійному обсязі.

У подальшому, позивач, звернувшись до відповідача з письмовим повідомленням про з`явлення до приватного нотаріуса Пачевої І.І. 18 грудня 2020 року у 14-00 для укладання договору купівлі-продажу, не отримав жодної відповіді, відповідач проігнорував повідомлення та на укладання договору купівлі-продажу до нотаріуса не з`явилась. Даний факт підтверджується письмовим повідомленням відповідачу від 08.12.2020 року, поштовим описом № 2530 та квитанцією про направлення поштового відправлення.

Проте, в обумовлені в договорі завдатку строки, договір купівлі продажу квартири між сторонами укладено не було, що не спростовується сторонами у справі.

На час розгляду справи договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено.

Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.01.2023р., що на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2023р. ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Також з цієї довідки вбачається, що ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 04.03.2020р. було скасовано арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.11.2018р. у справі №521/18949/18 на вищевказану квартиру, однак зареєстрована ця ухвала суду в державному реєстрі речових прав лише 28.12.2022р., тобто у той час, коди справа перебувала в провадженні суду.

Таким чином відбулося відчуження квартири яка була предметом Попереднього договору від 26.02.2020р., третій особі, яка не було учасником відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами була досягнута домовленість, яка засвідчена підписами у Попередньому договорі від 26.02.2020р. щодо купівлі квартири АДРЕСА_1 , за ціною 490600 грн. Позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного майна передала відповідачці кошти у розмірі 245300 грн. Договір купівлі-продажу мав укладатися не пізніше 31.12.2020р..

Станом на дату розгляду справи Договір купівлі-продажу не був оформлений, з вини Продавця, та взагалі квартиру було відчужено третій особі.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є засобом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями ст.ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то суд приходить до висновку, що передана позивачем грошова сума в розмірі 245 300 грн. є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 25.09.2012 у справі № 6-82цс13, від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та від 04.03.2020 у справі № 127/8926/18.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 фактично передану суму авансу в розмірі 245 300 грн.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Слід зазначити, що стаття 625 ЦК розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на не договірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 22 вересня 2020 року по справі № 918/631/19, провадження № 12-42гс20).

Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання по Попередньому договору від 26.02.2020р. підлягає застосуванню статті 625 ЦК України, щодо штрафних санкцій (інфляційні витрати, 3 % річних) .

Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що позивач надав обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору, а відповідач, не надав суду жодних переконливих доказів на спростування доводів позивача, а також те, що під час розгляду справи судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, суд вважає, що доводи позивача базується на правовому обґрунтуванні і порушене внаслідок цього їх права потребують судового захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму авансу сплаченого на виконання попереднього договору від 26.02.2020 року в розмірі - 245300 грн., інфляційні витрати в сумі 24567,61грн. та 3% річних, що становлять 7984,01 грн. які передбачені нормами ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 5231,52 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 461, 526, 625, 631, 1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-78, 83, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири частково задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) суму авансу у розмірі 245 300 (двісті сорок п`ять тисяч триста) грн., інфляційні витрати в розмірі 24 567 (двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят сім) грн. 61 коп., та 3% річних в розмірі 7 984 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору 5231,52 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 червня 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН