Номер провадження: 22-ц/813/350/23
Справа № 519/13/17
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: Князюка О.В.

Суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

За участю секретаря судового засідання - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Южного міського суду Одеської області з позовом до ПАТ "ОТП Банк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.06.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 14.06.2001року №212, мати позивача ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах позивача як неповнолітньої доньки, підписала договір купівлі-продажу №428/Ю квартири АДРЕСА_1 , за яким була відчужена зазначена квартира, 1/5 частка якої належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2472 від 13.06.2001 року.

ОСОБА_3 зазначила, що в порушення вимог законодавства ніякого іншого житла на ім`я позивача батьками придбано не було. Так, батько позивача ОСОБА_2 23.07.2001 року за грошові кошти виручені від продажу вказаної квартири придбав у свою особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_2 . Мати позивача ОСОБА_4 , усвідомивши наявність порушення прав позивача, як неповнолітньої особи, діючи в інтересах позивача, звернулась до Южного міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 (батька ОСОБА_3 ) про поширення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири та визнання квартири спільною сумісною власністю, за участю третіх осіб - ОСОБА_5 , виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 16.11.2009 року позов задоволений в повному обсязі, вказана квартира визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Після даних обставин позивачу стало відомо, що її батько ОСОБА_2 06.06.2008 р. уклав договір іпотеки з ЗАТ "ОТП Банк", за яким передав в іпотеку дану квартиру. Позивач дізналась, що на виконанні ВДВС Южненського МУЮ Одеської області знаходиться виконавче провадження №52203205 з примусового стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 722 064,10 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №655 від 02.02.2010 року, яким передбачено звернення стягнення на вказану квартиру. Тому ОСОБА_3 вимушена звернутись до суду за захистом її прав співвласника квартири з позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23.07.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Южненської міської нотаріальної контори за реєстром № 2243, в частині зазначення ОСОБА_2 одноосібним покупцем квартири та іпотеки від 06.06.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Южного міського нотаріального округу Одеської області Сарамагою О.Д. за реєстром № 1619, за яким в іпотеку передана квартира АДРЕСА_2 . Оскільки дана квартира придбана батьком позивача на грошові кошти, які виручені від продажу квартири АДРЕСА_1 , 1/5 частка якої належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2472 від 13.06.2001 року, і дозвіл на продаж якої був наданий рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 14.06.2001 року №212.

Батько позивача ОСОБА_2 , укладаючи договір купівлі-продажу, не зазначив позивача, як неповнолітню доньку, в переліку покупців в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що порушило її майнові права неповнолітньої особи і відповідно до вимог ч.1 ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року) дана угода є недійсною, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей, з моменту її укладення (ч.1 ст.59 ЦК України (в редакції 1963 року). Порушено вимоги ст.ст.203, 215, 216, 369 ЦК України при укладені даних договорів, так вони суперечать правам та інтересам позивача, як неповнолітньої особи на момент їх укладення. Відповідно до вимог ч.4 ст.261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Позивач досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки - було відмовлено.

Вимоги та доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи

29 січня 2020 року, позивачем ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судове рішення є незаконним, не обґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що в ситуації яка склалася була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав співвласника квартири та подати позов про визнання недійним договорів купівлі-продажу та іпотеки.

ОСОБА_3 звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що до суду з позовом та в тому числі і до свого батька звернулась самостійно після досягнення повноліття, а підставою звернення є порушення її прав як неповнолітньої особи, на момент укладення батьками договорів купівлі-продажу та іпотеки квартири.

Апелянт зазначає, що судова практика ВСУ та ВС, яка наведена в рішенні суду, стосується звернення до суду з батьків з позовом про захист інтересів неповнолітніх дітей, які при укладанні правочинів самі діяли недобросовісно та фактично самі порушили права своїх дітей. В даному випадку ОСОБА_3 самостійно звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів, в порушенні яких винною бути не може. Таким чином, вважає, що суд неправомірно в рішенні посилається на практику розгляду справ судами касаційної інстанції, оскільки зазначені справи не є аналогічними до справи, що розглядається судом.

ОСОБА_3 також зазначає, що норми матеріального права, які є підставою для визнання недійсною угоди на момент її укладення не ставлять за умову їх застосування добросовісність або недобросовісність дій Іпотекодержателя при укладанні договору іпотеки, а тому посилання судом в рішенні на зазначену обставину є незаконним та безпідставним.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається також на ч. 6 ст. 203 ЦК України відповідно до якої правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 3 чт. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

ОСОБА_3 наголошує на тому, що відповідно до договору іпотеки від 06.06.208 року, ОСОБА_2 не мав дозволу органу опіки та піклування на укладення зазначеного договору від її імені (неповнолітньої на той момент ОСОБА_3 ), оскільки згідно ч. 1 статті 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 ЦК України), є нікчемним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2015 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосував наслідки недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, якщо суд дійде висновку про нікчемність договору іпотеки, зміна підстави та предмета позову за законом від позивача у справі не вимагається, у зв`язку із наявністю у суду повноважень для встановлення нікчемності зазначеного договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

З огляду на викладене в апеляційній скарзі апелянт вказує, що зазначені правові та фактичні обставин, свідчать, що договір іпотеки, укладений відповідачем ОСОБА_2 суперечить її майновим вимогам та інтересам, як неповнолітньої та підлягає визнанню недійсним.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з посиланням на відсутність в переліку відповідачів у справі продавців квартири ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 апелянт вважає таке обґрунтування незаконним та необґрунтованим. Оскільки в рішенні суду не міститься доводів, яким чином дії продавців при укладанні угоди купівлі-продажу порушили або могли порушити права ОСОБА_3 , як неповнолітньої особи, та як вплинути на права та інтереси продавців квартири.

Також, апелянт наголошує на тому, що просить визнати договір недійсним тільки в частині зазначення ОСОБА_2 одноосібним покупцем квартири.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.02.2020 року під головуванням судді Черевка П.М. апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки - було залишено без руху.

18 березня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Черевка П.М. апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.03.2020 року у складі головуючого судді Черевка П.М., суддів Дрішлюка А.І. Драгомерецького М.М. справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки, за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було призначено до розгляду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 квітня 2020 року № 914/0/15-20 суддю ОСОБА_10 звільнено у відставку.

Розпорядженням № 2595 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.04.2020 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: голосуючого судді Князюка О.В., суддів Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договорів купівлі було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

07 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції з заявою про зупинення провадження у справі та залучення до участі в справі в якості правонаступника померлої звернулась дочка ОСОБА_11 - ОСОБА_3 як спадкоємиця померлого.

Заява вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер відповідач у справі - ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15 січня 2020 року.

Процесуальне правонаступництво врегульовано статтею 55 ЦПК України відповідно до положень якої у разі смерті фізичної особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі в справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу; усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи яку він замінив.

Відповідач ОСОБА_2 помер на стадії апеляційного перегляду справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2020 року було доручено компетентному суду Російської Федерації виконати судове доручення шляхом витребування належним чином засвідченої копії спадкової справи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та актового запису про смерть № 06 складеним Комітетом записів актів громадського стану адміністрації міста Тули.

Процесуальне правонаступництво врегульовано статтею 55 ЦПК України відповідно до положень якої у разі смерті фізичної особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі в справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу; усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи яку він замінив.

Відповідач ОСОБА_2 помер на стадії апеляційного перегляду справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2020 року було доручено компетентному суду Російської Федерації виконати судове доручення шляхом витребування належним чином засвідченої копії спадкової справи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та актового запису про смерть № 06 складеним Комітетом записів актів громадського стану адміністрації міста Тули.

Після виконання доручення зазначено зібрані матеріали направити на адресу Одеського апеляційного суду (65080, м. Одеса. Вул. Івана та Юрія Лип 24А).

Провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки, - було зупинено до до надходження відповідей від компетентного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації на судове доручення.

11 травня 2022 року до Одеського апеляційного суду надійшли від заступником начальника Управління Мінестерства юстиції в Одеській області документи, які були направлені на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складені на виконання доручення Одеського апеляційного суду про виконання процесуальних дій (витребування належним чином завіреної копії спадкової справи ОСОБА_2 на умовах Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договорів купівл -продажу та іпотеки було поновлено.

Призначено розгляд справи в судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на „17" листопада 2022 р. на 12 год. 20 хв.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.11.2022 року залучено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_12 до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Розгляд справи було відкладено для належного сповіщення учасників справи.

15.06.2023 року в судове засідання з`явився прдставник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дубінкін Ю.М. , апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надавали.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явокю сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

25.06.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області № 212 від 14.06.2001 року укладений договір №428/Ю купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_3 між ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , діюча від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_14 (а.с.8-9), згідно якого була відчужена 1/5 частка квартири, яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2472 від 13.06.2001, виданого Фондом комунального майна Южненської міської ради.

Батько позивача ОСОБА_2 23.07.2001 уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючого від свого імені та в і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_12 (а.с.10-10 зв , 44-44 зв).

06.06.2008 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-502/081/2008, відповідно до якого йому було надано суму у розмірі 75000 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_2 його зобов`язань, 06.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №РМL-502/081/2008, який посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Сарамага О.Д. за №1619. Предметом договору іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_2 , яка на дату укладення договору іпотеки належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Колосковою Т.І., державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області 23.07.2001 за реєстровим №2243, зареєстрованого в КП «ЮМТІ» 25.07.2001 в реєстровій книзі №16 пр. під реєстровим №42 на сторінці №3 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.04.2008 №22882340 (а.с.16-17, 40-43, 44-50).

Відповідно до п.5.1 Іпотечного договору ОСОБА_2 стверджував, що перебував (на момент укладення договору іпотеки) у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_4 та її згода на укладення договору іпотеки отримана в установленому законом порядку. Справжність її підпису під заявою засвідчена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу 06.06.2008 Сарамагою О.Д. за реєстровим номером 1617. На квартиру, що передається в іпотеку, малолітні, неповнолітні діти права користування не мають, тому згода орану опіки та піклування на укладення договору іпотеки не потрібна.

12.09.2016 постановою заступника начальника ВДВС Южненського МУЮ Одеської області відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №655 від 02.02.2010 про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 722064,10 грн. (а.с.18-19).

16.11.2009 рішенням Южного міського суду Одеської області по цивільній справі №2-443/2009 за позовом ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поширення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири та визнання квартири спільною сумісною власністю, за участю третіх осіб ОСОБА_5 , орган опіки та піклування виконкому Южненської міської ради позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11-12).

06.05.2010 прийнято рішення про реєстрацію права спільної сумісної власності на підставі даного рішення за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.13).

26.11.2010 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ "ОТП Банк" передав ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за кредитним договором №МL-502/081/2008 від 06.06.2008 укладений з ОСОБА_2 , що забезпечений іпотекою за договором іпотеки (а.с. 94-99).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає повністю.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

06.06.2008 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-502/081/2008, відповідно до якого йому було надано суму у розмірі 75000 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_2 його зобов`язань, 06.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №РМL-502/081/2008, який посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Сарамага О.Д. за №1619. Предметом договору іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_2 , яка на дату укладення договору іпотеки належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Колосковою Т.І., державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області 23.07.2001 за реєстровим №2243, зареєстрованого в КП «ЮМТІ» 25.07.2001 в реєстровій книзі №16 пр. під реєстровим №42 на сторінці №3 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.04.2008 №22882340 (а.с.16-17, 40-43, 44-50).

Відповідно до п.5.1 Іпотечного договору ОСОБА_2 стверджував, що перебував (на момент укладення договору іпотеки) у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_4 та її згода на укладення договору іпотеки отримана в установленому законом порядку. Справжність її підпису під заявою засвідчена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу 06.06.2008 Сарамагою О.Д. за реєстровим номером 1617. На квартиру, що передається в іпотеку, малолітні, неповнолітні діти права користування не мають, тому згода орану опіки та піклування на укладення договору іпотеки не потрібна.

Відповідно до Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч. 4 ст. 3 Закону N 898-IV).

Дійсне зобов`язання повинне ґрунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених законом, якими є договір або інший правочин, закон, рішення суду (ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК), і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків.

Відповідно до визначення термінів, що містяться у ст. 1 Закону № 898-IV, основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Так, іпотекою може бути забезпечене зобов`язання щодо управління майном, що випливає із Закону № 978-IV.

Отже, згідно із чинним законодавством іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Питання про визначення дійсності правочину пов`язується з моментом його вчинення відповідно до статей 205 - 210 ЦК. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК).

Безпосередньо Законом № 898-IV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а, отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов`язання. Недійсність договору, забезпеченого іпотекою, тягне й недійсність іпотеки.

Майбутня вимога, що забезпечується іпотекою, виникатиме після набрання чинності договором, яким вона встановлена. Така вимога може виникати з моменту настання певних обставин або терміну, що обумовлюється в договорі.

12.09.2016 постановою заступника начальника ВДВС Южненського МУЮ Одеської області відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №655 від 02.02.2010 про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 722064,10 грн. (а.с.18-19).

16.11.2009 рішенням Южного міського суду Одеської області по цивільній справі №2-443/2009 за позовом ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поширення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири та визнання квартири спільною сумісною власністю, за участю третіх осіб ОСОБА_5 , орган опіки та піклування виконкому Южненської міської ради позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11-12).

06.05.2010 прийнято рішення про реєстрацію права спільної сумісної власності на підставі даного рішення за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.13).

26.11.2010 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ "ОТП Банк" передав ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за кредитним договором №МL-502/081/2008 від 06.06.2008 укладений з ОСОБА_2 , що забезпечений іпотекою за договором іпотеки (а.с.94-99).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містить норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до правових позицій Верховного суду України та Верховного суду, викладених в рішеннях, зокрема в рішенні Верховного Суду в справі № 343/774/15-ц від 05.03.2018 року, а також у рішеннях Верховного суду України, зокрема від 20.01.2016 р. у справі № 6-2940цс15 , від 11.05.2016 р. у справі за № 6-806цс16 , від 06.04.2016 р. у справі № 6-589цс16, від 09.11.2016р. у справі № 6-930цс16 та від 10.07.2017р. №6-1002цс17 при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру, не повідомив про право власності неповнолітньої дитини, тобто відповідач діяв недобросовісно.

Судом також встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що Батько позивача ОСОБА_2 23.07.2001 року уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючого від свого імені та в і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_12 (а.с.10-10 зв , 44-44 зв).

Право власності на предмет іпотеки у позивача на момент його укладення був відсутній.

При цьому банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу і при укладені договору іпотеки порушує право власності позивача.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року № 6-1622цс15, від 21 жовтня 2015 року №6-1568цс15, від 30 березня 2016 року №6-533цс16.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ст.23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст.10 ЦПК України (на час подання позову) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України (на час подання позову) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст.33, 36, 119 ЦПК України (на час подання позову) на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Згідно ст.30 ЦПК України (на час подання позову), ст.48 ЦПК України (на час розгляду справи) сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Тільки на сторони поширюються матеріально-правова сила судового рішення і залежно від судового рішення змінюється обсяг їх суб`єктивних особистих та матеріальних прав.

Таким чином, у якості сторін слід розглядати суб`єктів спірного матеріального правовідношення, а процесуальне становище кожної із сторін визначається характером їх правового статусу у матеріальних правовідносинах.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

У відповідності до абз.8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, неналежне визначення сторін у позові є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 307/2201/15-ц.

Позивачем не заявлено вимог до продавців квартири за адресою: АДРЕСА_4 , які є стороною за оскаржуваним договором купівлі-продажу; клопотань щодо залучення даних осіб до участі у справі в якості співвідповідачів суду не заявлено, з огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , в частині зазначенні ОСОБА_2 одноосібним покупцем квартири.

Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач ВУВКГ не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову, а пояснення, що каналізаційний випуск не є на балансі ВУВКГ суперечать висновку експерта та вищенаведеним нормам, наданий позивачем розрахунок шкоди відповідач не спростував.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. '

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 20.06.2023 року

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе