КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5691/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенко Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частини нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 166,6 кв.м, квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 225,40 кв.м, машиномісця № НОМЕР_1 , що знаходиться м. Києві, в підземному паркінгу по АДРЕСА_3 , загальною площею 10,50 кв.м, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у травні 2005 року він та ОСОБА_3 познайомились під час святкування Дня Києва. Від травня 2006 року він та ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство та спільно відпочивати.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народилась донька ОСОБА_4 . З осені 2008 року позивач за особисті кошти орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , куди вони разом з відповідачкою переїхали та мешкали там однією сім`єю і вели спільне господарство.

04 червня 2010 року позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_2 , а також машиномісце № НОМЕР_1 в підземному автопаркінгу за зазначеною адресою. При купівлі цього нерухомого майна покупцем за договором, а також власником цього майна була зазначена саме ОСОБА_3 , якій на той час було лише 25 років та яка у цей період ніде не працювала. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідача народилася друга дитина - син ОСОБА_5 . 13.12.2012 року позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_1 , де покупцем за договором, а також власником цього майна зазначена ОСОБА_3 .

Фактично від травня 2006 року до квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство. Під час проживання однією сім`єю позивач та відповідач мали спільний сімейний бюджет.

Позивач надавав відповідачу нотаріально посвідчені довіреності на розпорядження своїми банківськими рахунками та коштами, що на них зберігались, а також нотаріально засвідчені довіреності на керування та розпорядження своїми автомобілями, вони разом подорожували та відпочивали, тривалий час мешкали за межами України.

Останні роки сумісного життя позивач разом з відповідачем та дітьми мешкали у Австрії. Датою припинення фактичних шлюбних відносин позивач вважає 29 квітня 2015 року. Саме цього дня позивач прилетів із-за кордону до Києва (аеропорт «Бориспіль»). По дорозі до м. Києва позивач на власному автомобілі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої отримав тяжкі тілесні ушкодження. Наслідком отриманих травм стало довготривале лікування у лікарнях м. Києва та отримання другої групи інвалідності. Об`єктами спільного майна подружжя є майно, придбане сторонами протягом періоду від травня 2006 року до 29 квітня 2015 року.

Нерухоме майно, яке є предметом цього спору, зареєстроване на ОСОБА_2 , однак це майно придбано під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, отже, це майно є їхньою спільною сумісною власністю.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову.

Скарга обґрунтована тим, що при належному дослідженні наданих ним доказів, у суду були достатні підстави для встановлення обставин перебування зазначених осіб у фактичних шлюбних відносинах, встановлення обставин їх пов`язаності спільним побутом, ведення спільного господарства, існування спільного сімейного бюджету, піклування один про одного, проведення разом дозвілля, що свідчить про існування в цій сім`ї взаємних прав та обов`язків, які притаманні чоловіку і дружині, зокрема і права спільної сумісної власності на майно та задоволення позовних вимог про поділ майна.

Вказував, що 30 липня 2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі №757/19682/1 8-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна.

У цій справі в межах чотирьохрічного строку перебування справи на стадії підготовчого провадження і до одного фактично проведеного судового засідання, яке відбулося 18.10.2022 року, ОСОБА_2 не заперечувала своє спільне проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 .

Одночасно в інших справах впродовж років подаючи процесуальні офіційні документи ОСОБА_2 підтверджувала факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 .

З огляду на вказані обставини та з метою уникнення обтяження справи надмірною кількістю існуючих в томах таких доказів, як сімейні фото і відео за весь час проживання, довідки про відвідування з дітьми медичних установ, відвідування з дітьми спортивних клубів, спільне оздоровлення сім`ї, покази свідків коменданта будинку по АДРЕСА_3 і няні дітей в нотаріальній формі, тощо позивачем не подавались.

Починаючи від 2014 року до 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми проживали в Австрії за адресою: АДРЕСА_5 .

Залишивши у справах м. Відень ОСОБА_1 , рухаючись по Бориспільському шосе в напрямку м. Києва потрапив в ДТП і отримав черепно-мозкову травму. Спочатку лікарі боролися за його життя, а потім він тривалий час перебував в стані реабілітаційного періоду. Станом на сьогодні ОСОБА_1 має інвалідність.

В той час коли ОСОБА_1 був у реанімації у всіх квартирах були змінені замки і він вже не зміг і до сьогодні повернутися додому. Свої особисті документи ОСОБА_1 відновлював, сімейні фотографії, відео тощо збирав по знайомих і друзях.

Станом на дату подання позову позивач за об`єктивних причин не мав можливості надати усі докази, так як основна частина доказів була за місцем проживання в квартирі по АДРЕСА_3 і йому була повернута з деякими особистими речами вже після подання позову. В подальшому, він не подавав зібрані докази по причині визнання факту спільного проживання відповідачкою.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати причини неподання доказів в суд першої інстанції поважними та дослідити нові докази, які подані до апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 - представник ОСОБА_2 зазначає, що подаючи позов позивач просив поділити майно, яке він вважає спільною сумісною власністю.

Вважає за необхідне зазначити, що презумпція спільності майна подружжя застосовується у випадку, якщо між особами укладено шлюб. При цьому необхідно зазначити, що між позивачем та відповідачем шлюб не укладався. Рішень про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу судами не виносилося та в цьому судовому розгляді таких позовних вимог не заявлялося, а тому жодних правових підстав розглядати майно відповідача як спільну сумісну власність, немає, оскільки майно відповідача є її особистою приватною власністю.

Додатково потрібно зазначити, що позивач та відповідач не були подружжям та сім`єю, разом не проживали, не мали спільного сімейного бюджету, не несли спільних сімейних витрат, не сплачували разом спільні комунальні платежі, не вели спільне господарство, не мали взаємних подружніх прав та обов`язків, не були пов`язані спільним побутом, не мали спільних дітей, не брали спільної участі у придбанні майна для спільного користування та у витратах на утримання житла, його ремонті, не мали усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловими приміщеннями.

Тому, посилаючись на практику Верховного Суду просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання процесуального обов`язку щодо доведення обставини справи, позивач не довів належними та допустимими доказами факт його з відповідачем спільного проживання від травня 2006 року до квітня 2015 року однією сім`єю.

В оцінці спірних правовідносин суд враховував, що згідно з пунктами 1.7 договорів купівлі-продажу квартири та машиномісця від 04.06.2010 року покупець придбає квартиру у особисту власність за особисті кошти, оскільки на момент укладення цих договорів у зареєстрованому шлюбі та/або у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, що підтверджується його заявою, зміст якої доведено до відома продавця.

Відповідно до п.3.5 договору купівлі-продажу квартири 13.12.2012 року покупець заявляє, що в шлюбі не перебуває, грошові кошти за які купляється квартира, не є об`єктом спільної власності та є особистою приватною власністю покупця.

Доказів на підтвердження того, що вказані договори визнані недійсними матеріали справи не містять.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.12.2007 року серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у м. Києві, у якому батьком ОСОБА_4 зазначено ОСОБА_1

04 червня 2010 року між ОСОБА_8 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири за умовами якого покупець набула у власність квартиру АДРЕСА_2 , а також договір купівлі-продажу машиномісця за умовами якого покупець набула у власність машиномісце № НОМЕР_1 в підземному автопаркінгу за зазначеною адресою.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.01.2011 року серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського управління юстиції у м. Києві, у якому батьком ОСОБА_5 зазначено ОСОБА_1

13 грудня 2012 року між ТОВ «МАБУСТ», як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири за умовами якого покупець набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що до позовної заяви позивач додав дві довіреності від 22.09.2010 року, та довіреність від 01.03.2011 року, згідно з якими він уповноважив ОСОБА_2 на розпорядження його рахунками, відкритими в ПАТ «Універсал Банк».

Також позивач надав довідки від 12.03.2012 року та від 09.04.2012 року, згідно з якими на його рахунку у ПАТ «Універсал Банк» на вказані дати знаходилися суми коштів 293 612,88 доларів США та 321 087,38 доларів США відповідно.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

За ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ч.2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначено судом, звертаючись до суду з цим позовом позивач посилався на обставини проживання з відповідачкою від травня 2006 року до квітня 2015 року однією сім`єю. При цьому, позивач вказував на те, що ці обставини будуть підтвердженні показами свідків, а також зазначив, він надав відповідачу нотаріально засвідчені довіреності на розпорядження своїми банківськими рахунками та коштами, що на них зберігались, а також нотаріально засвідчені довіреності на керування та розпорядження своїми автомобілями, вони разом подорожували та відпочивали, тривалий час мешкали за межами України.

Однак, під час судового розгляду позивач не заявляв клопотань про виклик свідків.

Належні письмові докази, які підтверджували б доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного житлового будинку за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні. При цьому, наявність доказів про придбання турів на відпочинок за кордоном та довіреностей на розпорядження коштами на банківських рахунках позивача не свідчать про існування між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Наявність у сторін спільних дітей самі по собі також не свідчать про утворення родини та спільність побуту.

Суд вважав, що на виконання процесуального обов`язку щодо доведення обставини справи позивач не довів належними та допустимими доказами факт його з відповідачем спільного проживання від травня 2006 року до квітня 2015 року однією сім`єю.

В оцінці спірних правовідносин судом також враховано, що згідно з пунктами 1.7 договорів купівлі-продажу квартири та машиномісця від 04.06.2010 року покупець придбає квартиру у особисту власність за особисті кошти, оскільки на момент укладення цих договорів у зареєстрованому шлюбі та/або у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, що підтверджується його заявою, зміст якої доведено до відома продавця.

За п.3.5 договору купівлі-продажу квартири 13.12.2012 року покупець заявляє, що в шлюбі не перебуває, грошові кошти за які купляється квартира, не є об`єктом спільної власності та є особистою приватною власністю покупця.

Доказів на підтвердження того, що вказані договори визнані недійсними, матеріали справи не містять.

На підставі наведенного, суд вважав відсутніми правові підстави вважати, що спірне майно є спільним майном подружжя, а тому таке майно не підлягало поділу між сторонами.

За наведених обставин, оскільки позовні вимоги були необґрунтованими, то вони не підлягали до задоволення.

З огляду на вищенаведене, оскільки позивач не звертався з позовною вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та за відсутності, як зазначено судом першої інстанції, правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: