ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5217/23 Справа № 216/2591/22 Суддя у 1-й інстанції - ХОМИК І. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Співак Вікторія Анатоліївна на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року, ухваленого суддею Хомик І.І. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом №26 від 21.05.2012 22.05.2012 була прийнята на посаду провідного інженера відділу охорони праці управління ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

17.06.2022 наказом №245-зв «Про припинення трудового договору» на підставі наказу від 12.04.2022 №137п позивача було звільнено з посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, задіяних у адміністративно-управлінському обслуговуванні Фізкультурно-оздоровчого комплексу (далі - ФОК).

Позивач зазначила, що ніколи не працювала у фізкультурно-оздоровчому комплексі, та ніколи не виконувала функції з адміністративно-управлінського обслуговування, у зв`язку з чим її посада не могла бути скороченою та виключеною зі штату.

Вважає своє звільнення незаконним, та вчинене з порушенням процедури скорочення штатів, так як згідно наказу №137п від 12.04.2022 «Про внесення змін до штатного розпису підрозділів Управління АТ «ПІВДГЗК» скороченню підлягали лише посади, задіяні у адміністративно-управлінському обслуговуванні ФОК, а бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління є окремим структурним підрозділом АТ «ПІВДГЗК», який згідно посадових обов`язків штатних посад не наділений відповідними повноваженнями та обов`язками щодо здійснення адміністративно-управлінського обслуговування ФОК.

Окрім того позивач зазначає, що відповідачем при її звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників, не була дотримана встановлена трудовим законодавством України процедура звільнення працівника, що свідчить про незаконність такого звільнення.

Таким чином, вона має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У зв`язку із незаконним звільненням позивачу спричинені моральні страждання, що відображуються на стані її здоров`я, з урахуванням вимушених змін й її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, вважає, що з відповідача на її користь необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 201040,20 грн. та здійснені нею судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу у розмірі 68000,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року відмовлено в задоволені позовних вимог представника позивача Співак Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу АТ «ПІВДГЗК» № 245-зв «Про припинення трудового договору» від 17.06.20022 року в частині звільнення ОСОБА_1 , про поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління АТ «ПІВДГЗК» з 17 червня 2022року.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог представника позивача Співак Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2022 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі, про стягнення з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 201 040,2 грн., про стягнення з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Співак В.А., в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій в порядку, встановленому нормами ЦПК України.

При цьому, представник позивача не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовна вимога про визнання незаконним наказу про звільнення не підлягає задоволенню, оскільки не знайшла свого обґрунтування та підтвердження в судовому засіданні, вказуючи на те, що суд залишив поза увагою те, що відповідачем не було розглянуто питання щодо переважного права залишення позивача на роботі, чим порушені вимоги ст.42 КЗпП України, оскільки роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації серед співробітників, які займають однакові посади чи виконують однакову роботу і які залишилися на роботі, та тих, які підлягають звільненню, а відтак звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного законодавства.

Сторона позивача вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято при недоведеності обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки висновки суду не відповідають матеріалам та обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення й ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі з огляду на порушення прав позивача під час процедури звільнення, встановленою чинним законодавством, якої відповідач не дотримався.

Представник позивача наголошує на тому, що позивач ніколи не була працевлаштована у ФОК АТ «ПІВДГЗК», а покладення на неї додаткових функцій з обслуговування ФОК не знімало з неї обов`язку належним чином виконувати свої основні службові обов`язки, визначені функціональними обов`язками за відповідний період та непов`язаними із здійсненням адміністративно-управлінського обслуговування Фізкультурно-оздоровчого комплексу, як структурного підрозділу відповідача, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для звільнення позивача у зв`язку зі зменшенням витрат на адміністративно-управлінське обслуговування останнього.

Сторона позивача вважає, що оскільки ОСОБА_1 ніколи не працювала у ФОК та ніколи не виконувала лише функції з адміністративно-управлінського обслуговування останнього, про що свідчать посадові інструкції, в т.ч й посадова інструкція провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки бюро з охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці №40-38-008 від 26.02.2021 (далі Інструкція), у зв`язку з чим посада позивача не могла бути скороченою та виключеною зі штату, на що відсутні правові підстави. Вказує, що позивача було звільнено з Бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління (а не з ФОК), а в попередженнях про скорочення було зазначено про скорочення штатної чисельності працівників саме бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління АТ «ПІВДГЗК» без жодного прямого чи опосередкованого посилання на ФОК.

Посилаючись на розпорядження №20 від 03.08.2017 представник позивача вказує на те, що позивача цим розпорядженням було додатково закріплено за ФОК, не звільняючи ОСОБА_1 від виконання основних обов`язків, передбачених відповідною посадовою інструкцією. Звертає увагу суду на те, що згідно наказу №137к скороченню та виключенню з 18.04.2022 зі штатного розпису підлягав штат персоналу, задіяний виключно у адміністративно-управлінському обслуговування ФОК, що не стосується позивача, оскільки остання за посадовою Інструкцією надавала ФОК саме методичну допомогу (п.2.5 Інструкції), а не здійснювала адміністративно-управлінське обслуговування, що не передбачено посадовою інструкцією позивача та не входило в її службові обов`язки.

Також представник позивача звертає увагу на те, що фактично будь-яке скорочення штату на ФОК не відбувалося, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідних доказів, з часу незаконного звільнення позивача по теперішній час з ФОК, як структурного підрозділу відповідача, не звільнено жодного працівника у зв`язку зі скороченням штату на підставі ст.40 КЗпП України.

Окрім того, представник позивача вказує на те, що при наданні переважного права на залишення на роботі порівнюються кваліфікація та/чи продуктивність праці двох та більше працівників, проте будь-якого конкурсу між позивачем та іншими працівниками, в т.ч й ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які займали таку ж саму посаду провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління проведено не було. Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідачем при звільненні позивача безпідставно не враховано, що остання є найдосвідченішим працівником з безперервним стажем роботи - 23 роки, на яку не тільки не було накладено жодного дисциплінарного стягнення, а навіть навпаки, за високі показники в роботі та зразкову поведінку при виконанні службових обов`язків нагороджено грамотою, адже доказів супротивного матеріали справи не містять.

Також представник позивача вказує і на те, що результати оцінювання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позивача, які відображають результати оцінювання за 1 рік - 2021, не є аналізом службової діяльності працівників з подібним функціоналом, а є лише аналізом показників лише за 2021 рік. Звертає увагу на те, що ні відповідачем, ні судом першої інстанції не зазначено ПІБ працівників, що займали однакові посади чи виконували подібний із позивачем функціонал та в результаті проведення конкурсу мали переваги перед позивачем, яка є найдосвідченішим працівником, у сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком, у зв`язку з чим позивач мала переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що гарантовано ст.42 КЗпП України, в тому числі й при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони позивача, відповідач АТ «ПІВДГЗК», просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представників відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом відповідача АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» №145-зв від 17 червня 2022 року «Про припинення трудового договору», позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи зі структурного підрозділу Бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління з посади провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу від 12.04.2022 №137п «Про внесення змін до штатного розпису підрозділів Управління АТ «ПІВДГЗК».

Відповідно до наказу АТ «ПІВДГЗК» за №137п від 12.04.2022 «Про внесення змін до штатного розпису Управління АТ «ПІВДГЗК», з 18.04.2022 скорочено та виключено зі штатного розпису управління АТ «ПІВДГЗК» 4 (чотири) штатні одиниці персоналу задіяному в адміністративно-управлінському обслуговуванні Фізкультурно-оздоровчого комплексу, а саме: Фахівець з управління персоналом відділу організації праці та заробітної плати; провідний інженер з охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці; бухгалтер відділу обліку собівартості головної бухгалтерії; провідний економіст планово-економічного відділу.

14.04.2022 року позивачем було отримано попередження про скорочення штатної чисельності працівників бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління АТ «ПІВДГЗК», в якому одночасно запропоновано переведення на наявні вакантні посади, про що у разі згоди подати заяву до відділу кадрів у термін до 12.06.2022, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється позивачем.

24.05.2022, 02.06.2022, 07.06.2022, 17.06.2022 позивачу було запропоновано переведення на іншу роботу, згідно наявних вакансій з графою відмітки працівника ОСОБА_1 про відмову зайняти запропоновану вакансію.

Згідно наказу ПАТ «ПІВДГЗК» за №523 від 17.07.2014 «Про реорганізацію служби охорони праці, промислової безпеки та безпеки руху на транспорті у ПАТ «ПІВДГЗК», був створений Центральний Відділ охорони праці, що підтверджується випискою з штатного розкладу АТ «ПІВДГЗК» цех 40 Управління. Вказаним наказом виведено з 01.08.2014 з безпосереднього підпорядкування керівників структурних підрозділів та виключено зі штатних розкладів структурних підрозділів штатні одиниці працівників, що здійснюють функції із забезпечення дотримання вимог чинного законодавства України з охорони праці, промислової безпеки та безпеки руху на транспорті та введено їх у безпосереднє підпорядкування начальнику відділу охорони праці та в штатний розклад Управління.

Судом встановлено, що Фізкультурно-оздоровчий комплекс АТ «ПІВДГЗК» є самостійним структурним підрозділом товариства, є об`єктом управління, оскільки він виконує тільки зазначені вище функції і у його штатному розкладі не передбачена наявність фахівців виконуючих фінансові, юридично-правові, маркетингові, зовні економічних зв`язків, облікові, аудиторські, контрольні, кадрового забезпечення, інформаційного, технічного забезпечення, соціального розвитку, охорони та безпеки праці, охорони та безпеки організацій.

Бюро з охорони праці та промислової безпеки відділу з охорони праці управління не є окремим структурним підрозділом, а є однією з складових частин відділу охорони праці.

Централізований Відділ охорони праці є складовою частиною Управління товариства та підпорядкований директору охорони праці, промислової та екологічної безпеки, був створений наказом по Товариству від 17.07.2014 року №523 «Про реорганізацію служби охорони праці, промислової безпеки та безпеки руху на транспорті у ПАТ «ПІВДГЗК».

Станом на теперішній час у штатних розкладах як ФОК так і всіх структурних підрозділів Товариства, відсутні фахівці з охорони праці.

Ці функції виконують фахівці відділу охорони праці, які відповідним розпорядженням Директора з охорони праці, промислової та екологічної безпеки закріплені за тим чи іншим структурним підрозділом.

Відповідно до розпорядження №20 від 03.08.2017 «Про закріплення» у зв`язку із необхідністю перерозподілу функціональних обов`язків та для надання необхідної методичної допомоги з питань охорони праці структурним підрозділам за Позивачем було закріплено Фізкультурно-оздоровчий комплекс, що також передбачено посадовою інструкцією від 26.02.2021 №40-38-008 провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки бюро з охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці (п.2.5 Посадової інструкції).

Відповідно до розпорядження ПАТ «ПІВДГЗК» №20 від 03.08.2017 «Про закріплення» у зв`язку із необхідністю перерозподілу функціональних обов`язків та для надання необхідної методичної допомоги з питань охорони праці структурним підрозділам за позивачем ОСОБА_1 було закріплено Фізкультурно-оздоровчий комплекс.

Відмовляючи позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що позовна вимога про визнання незаконним наказу про звільнення задоволенню не підлягає, оскільки не знайшла свого обґрунтування та підтвердження в судовому засіданні, а оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у контексті цієї справи є похідними від вимоги про поновлення на роботі, вони також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Законодавством України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Судом першої інстанції перевірено та встановлено, що позивача 14.04.2022 попереджено про скорочення штатної чисельності працівників бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління АТ «ПІВДГЗК», а також запропоновано переведення на наявні вакантні посади, що підтверджено підписом ОСОБА_1 про отримання, вчиненим на вказаному документі.

Також суд встановив, що 24.05.2022, 02.06.2022, 07.06.2022, 17.06.2022 позивачу було запропоновано переведення на іншу роботу, згідно наявних вакансій з графою відмітки працівника ОСОБА_1 про відмову зайняти запропоновану вакансію.

Суд перевірив та встановив, що станом на 12.06.2022 року позивач ОСОБА_1 не надала згоди на переведення на іншу роботу, не надала заяву про переведення на іншу роботу.

Відповідно до розпорядження №20 від 03.08.2017 «Про закріплення» у зв`язку із необхідністю перерозподілу функціональних обов`язків та для надання необхідної методичної допомоги з питань охорони праці структурним підрозділам за Позивачем було закріплено Фізкультурно-оздоровчий комплекс, що також визначено і посадовою інструкцією від 26.02.2021 №40-38-008 провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки бюро з охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці (п.2.5 Посадової інструкції).

Суд першої інстанції перевірив та встановив, що покладення обов`язків на позивача щодо адміністративно-управлінського обслуговування ФОК підтверджуються наступним:

- Планом роботи з охорони праці по недопущенню нещасних випадків та профзахворювань, зниженню загальної захворюваності, зменшення кількості випадків невиробничого травматизму, покращення стану охорони праці, промислової безпеки та загальних санітарно-гігієнічних умов праці на 2018 рік в ФОК, підготовленого Позивачем та затвердженого начальником ФОК (п. 2.2. Розділу 2 Посадової інструкції № 40-38-008);

- Актом перевірки на предмет наявності проти слизових стрічок/килимків в душових ФОК від 01.08.2019 (позивач у складі комісії) (п.п. 2.3.2. п. 2.3 Розділу 2 Посадової інструкції № 40-38-008);

- Актом від 02.09.2019 щодо здійснення перевірки організації робочих місць працівників (позивач у складі комісії) (п.п. 2.3.3. п. 2.3. Розділу 2 Посадової інструкції № 40-38-008);

- Інформацією про витрати на охорону праці за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2019 року, за І та ІІ квартал 2019 року по ФОК, підготовленою позивачем (п.п. 2.3.6. п. 2.3. Розділу 2 Посадової інструкції № 40-38-008);

- Розпорядженням по ФОК від 02.01.2020 № 52-52/01 «Щодо призначення комісії», позивач у складі комісії по перевірці стану охорони праці, знання нормативно-правових документів з охорони праці (п. 1.1. Розділу 1 Посадової інструкції № 40-38-008);

- Розпорядженням по ФОК від 28.04.2020 №52-52/88 «Про створення складу постійно діючої кваліфікаційної комісії у ФОК на 2020 р. позивач у складі постійно діючої кваліфікаційної комісії (п. 1.1. Розділу 1 Розділу 2 Посадової інструкції № 40-38-008).

Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

За приписами ч.1,2 та 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини 1 статті 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим кодексом та іншими законами.

Згідно ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Розпорядженням АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» №302 від 05.04.2022, було створено комісію з проведення порівняльного аналізу продуктивності та кваліфікації працівників окремих відділів Управління товариства.

Судом перевірено та встановлено, що, АТ «ПІВДГЗК» здійснело порівняння продуктивності та кваліфікації не тільки серед співробітників, які займають однакові посади чи виконують однакову роботу у бюро/відділі, в якому працювала позивач ОСОБА_1 , а й серед співробітників, функціонал яких не є подібним до функціоналу позивача. Результати відповідного аналізу оформлені Протоколом комісії з проведення порівняльного аналізу продуктивності та кваліфікації працівників відділу охорони праці АТ «ПІВДГЗК» від 11.04.2022.

Протоколом за результатами порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників відділу охорони праці АТ «ПІВДГЗК», що оцінювалися та займають посади: провідний інженер з охорони праці та промислової безпеки, провідний інженер з охорони праці (лінійний контроль) - за сукупністю показників мають перевагу перед позивачем ОСОБА_1 , яка обіймала посаду провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки.

Суд першої інстанції встановив, що на підприємстві відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, а саме було скорочено та виключено зі штатного розпису управління АТ «ПІВДГЗК» чотири штатні одиниці персоналу, які задіяні в адміністративно-управлінському обслуговуванні Фізкультурно-оздоровчого комплексу, що підтверджено матеріалами справи.

При проведенні звільнення працівників в зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України керівниками підприємства повинні бути дотримані вимоги ст.42 та ст.49-2 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справі №6-2748цс15 викладено правовий висновок про те, що під час звільнення працівника на підставі п.1 ч. 1 ст 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці, у тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст.49-2 КЗпП України.

В силу ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року №6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч.2 ст.40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом встановлено, що Відповідач одночасно з попередженням та до дня звільнення пропонував позивачу іншу роботу на тому ж підприємстві, яка існувала на підприємстві на момент попередження про вивільнення, яка з`являлася протягом всього періоду з моменту попередження і яка існувала на день звільнення в самому попередженні від 14.04.2022, що також підтверджено і листами Відповідача від 24.05.2022, 02.06.2022, 07.06.2022, 17.06.2022, однак на жодну із пропозицій Позивач не надала згоду на переведення на іншу роботу.

Реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника має місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, однак як встановлено судом першої інстанції скороченню підлягала лише посада позивача - провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сукупністю наданих стороною відповідача доказів доведено, що звільнення ОСОБА_1 зі структурного підрозділу Бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління з посади провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відбулося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, процедура звільнення відповідає вимогам законодавства, тому відсутні законні підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу АТ «ПІВДГЗК» №245-зв «Про припинення трудового договору від 17.06.2022 в частині її звільнення, поновлення позивача на посаді провідного інженера з охорони праці та промислової безпеки бюро охорони праці та промислової безпеки відділу охорони праці управління АТ «ПІВДГЗК» з 17 червня 2022 року.

Оскільки суд першої інстанції встановив законність оскаржуваного позивачем наказу про звільнення, він на законних підставах відмовив і в задоволенні похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви та відповіді на відзив, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому колегія суддів враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

За викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга сторони позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Співак Вікторія Анатоліївназалишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: