Дата документу 20.12.2023 Справа № 333/5986/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5986/22 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження №22-ц/807/2135/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2023 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення суми переплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми переплаченої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізької області як отримувач пенсії по інвалідності, яка була призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно з випискою із акту огляду МСЕК серія 12ААВ № 076748 від 22.03.2021р. термін інвалідності ОСОБА_1 закінчився 22.03.2022р.

03.10.2022р. позивачем було з`ясовано, що 27.07.2022р. відповідач був оглянутий комісією, але групу інвалідності останньому не встановлено. Тож, відповідачу було відомо про наявність довідки про невизнання його особою з інвалідністю з 27.07.2022р., а також про обов`язок повідомляти органи, що призначають та виплачують пенсію, про будь-які обставини, які можуть вплинути на його пенсійне забезпечення. Однак такий обов`язок відповідач не виконав, внаслідок чого позивачем було виплачено відповідачу суму пенсії надміру.

16.11.2022 позивачем був надісланий лист до АТ «Ощадбанк» щодо повернення з рахунку ОСОБА_1 надміру перерахованих коштів, але дані кошти на рахунок Пенсійного фонду України не надходили. З метою досудового врегулювання спору позивачем було повідомлено ОСОБА_1 про наявність залишку невідшкодованої переплати по пенсії у розмірі 18 778,43 грн., однак відповідач категорично відмовився повертати кошти. Таким чином, за період з 01.08.2022р. по 30.09.2022р. у зв`язку із неповідомленням ОСОБА_1 про наявність довідки про невизнання його інвалідом останній має повернути позивачу переплату по пенсії у розмірі 18 778,43 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Запорізькій області кошти надміру сплаченої пенсії в розмірі 18 778 грн. 43 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 не повідомив органи Пенсійного фонду про невизнання його інвалідом і продовжував отримувати пенсію, в зв`язку з чим виникла переплата пенсії в сумі 18778,43 грн. за період з 01.08.2022р. по 30.09.2022р. Стверджується, що невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю в результаті огляду 27.07.2022р. КУ «Обласний центр МСЕК» є обставиною, про яку відповідач повинен був повідомити органи пенсійного фонду. Тому суд безпідставно вважав, що недобросовісності у поведінці відповідача не вбачається, а про свій висновок пенсійний орган має проінформувати саме МСЕК. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються

судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

В цій справі сторони не просили призначити справу до розгляду в судовому засідання, клопотань не заявили, нових доказів не подали, тому колегія вважає, що розгляд справи можу відбутись без їх виклику в судове засідання.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області з 11.04.2016р. як отримувач пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в АТО, забезпечення її проведення, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК від 22.03.2021р. до довідки серії 12 ААБ № 076748, третя група інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в АТО, забезпечення її проведення, була встановлена ОСОБА_1 строком до 22.03.2022р. (пенсійна справа).

Як вбачається з протоколів призначення пенсії, рішень ГУ ПФУ у Запорізькій області у пенсійній справі за № , ОСОБА_1 призначалась пенсія по інвалідності, здійснювались перерахунки (пенсійна справа).

З відповіді КУ «Обласний центр МСЕК» № 339 від 19.09.2022р., наданої на запит ГУ ПФУ в Запорізькій області, вбачається, що 27.07.2022р. ОСОБА_1 був оглянутий, група інвалідності не встановлена (акт № 73 від 05.07.2022р.).

ГУ ПФУ в Запорізькій області було прийнято рішення від 05.10.2022р. за № 275 про утримання надміру виплачених сум пенсій, відповідно до якого внаслідок невизнання інвалідом ОСОБА_1 останньому безпідставно виплачено пенсії на суму 18 795 грн. 14 коп., яка підлягає поверненню останнім (пенсійна справа).

16.11.2022р. позивачем був надісланий лист до філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» про повернення з рахунку ОСОБА_1 надміру перерахованих коштів (пенсійна справа). Але кошти на рахунку відповідача не обліковувались.

Також позивачем на адресу місця проживання відповідача було надіслано лист від 05.10.2022р. з проханням повернути суму надміру отриманої пенсії (а.с. 8). Але відповідач залишив без реагування вказаний лист.

Письмовими доказами у справі підтверджено, що ОСОБА_1 27.07.2022р.

дійсно був оглянутий обласною МСЕК, яка не підтвердила йому на подальше інвалідність,

проте, не погодившись з цим висновком, у подальшому відповідач звертався до інституту МСЕК в м. Дніпро та до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України ( а.с. 45-48).

Отже, висновок від 27.07.2022р. не був остаточним, а відповідач продовжував приймати дієві заходи для його огляду вищими медичними інстанціями з метою підтвердження інвалідності.

Центральна МСЕК МОЗ України надала свій висновок лише у грудні 2022р., яку відповідач отримав в січні 2023 року ( а.с. 45-46).

Остаточний висновок про відсутність підстав для продовження інвалідності був прийнятий у березні 2023 року, що підтверджується довідкою обласного МСЕК, згідно з якою ОСОБА_1 останній раз оглядався 02.03.2023р. ( а.с. 48).

Вказане є свідченням того, що в діях відповідача не мається ознак недобросовісності, як правильно виснував суд, відмовляючи у задоволенні позову. Крім того, суд зазначав, що відповідач повідомляв спеціаліста Пенсійного фонду з приводу неможливості своєчасно пройти обстеження та щодо свого звернення у подальшому до інших МСЕК за кінцевим висновком з приводу інвалідності.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 31 Закону № 1058 залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.

Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Згідно зі ст. 34 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

У ст. 35 Закону № 1058 визначені строки виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, зокрема, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.

Органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд (ч. 3 ст. 35 Закону № 1058).

Однак, відповідно до статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і сам пенсіонер зобов`язаний повідомляти пенсійний орган про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери

зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, про що відповідач був повідомлений і мається його підпис у заяві про призначення пенсії. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсію, заподіяну шкоду.

Згідно ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стягнення сум пенсії, надміру виплачених пенсіонерові, внаслідок зловживань з його боку, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

В цій частині колегія визнає апеляційну скаргу такою, що заслуговує на увагу.

Відтак, КУ «Обласний центр МСЕК» зобов`язана була повідомити ГУ ПФУ в Запорізькій області про невизнання інвалідом ОСОБА_1 , але не повідомила ГУ ПФУ в Запорізькій області про прийняте нею рішення від 27.07.2022р. стосовно ОСОБА_1 , а саме, про невизнання його інвалідом. Та надала цю інформацію лише на запит пенсійного органу у вересні 2022р.

Але й в діях ОСОБА_1 не вбачається зловживань, як встановлено вище, оскільки останній продовжував звертатись до вищих рівнів МСЕК, не погоджуючись з висновок місцевої (обласної) МСЕК. А остаточне рішення ним було отримано лише 14.03.2023р. Крім того, про ці обставини він повідомляв усно працівників пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 1058, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Відповідно до п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Згідно з п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо.

За приписами ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час звернення до суду з позовом, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

У разі припинення виплати пенсії, внаслідок відновлення здоров`я, тощо, до повного

погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові по справі №711/1509/17 від 12.12.2018 року, Постанові Верховного Суду від 21 червня 2018 року у справі 554/1809/17, Постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі 307/2100/16-ц та Постанові Верховного Суду від 13.04.2020 року у справі № 487/2596/17, провадження 61-123св18.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин про те, коли саме відповідач дізнався, що медико-соціальною експертною комісією він не був визнаний інвалідом, а також про те, що він вчинив зловживання з метою безпідставного отримання пенсії. Крім того, у справі наявна остання довідка про невизнання ОСОБА_1 інвалідом, згідно з оглянутого 02.03.2023 року.

Таким чином, у зв`язку з не встановленням фактів недобросовісної поведінки відповідача та за відсутності рахункової помилки при виплаті пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 надмірно виплаченої суми пенсії, що відповідає приписам ст. 1215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення, та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята та складена 20 грудня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар