ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5060/23 Справа № 212/9591/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/9591/20

провадження № 22-ц/803/5060/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/9591/20 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року (суддя Демиденко Ю.Ю.), ухваленого в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 21 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2020 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого посилалося на те, що 08.11.2013 року між ДП «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», та фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії №198, згідно з якими позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію на об`єкт: нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , а відповідач вчасно сплачувати за отриману послугу. Додатковою угодою №1 від 14.01.2014 року до Договору довключене нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . Додатковою угодою №2 від 29.01.2014 року довключене нежитлове приміщення АДРЕСА_3 . Додатковою угодою №2/2 від 29.01.2014 року довключене нежитлове приміщення АДРЕСА_4 . 13.04.2017 року на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль» надійшов лист від відповідача, в якому він повідомив, що припинив підприємницьку діяльність і надав підтверджуючі документи. У період з 01.11.2017 року по 15.04.2020 року, ОСОБА_1 в порушення умов п.п.3.2.5, 6.1-6.4 Договору, не виконав свої зобов`язання, не проводив розрахунки за спожиту теплову енергію своєчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим, станом на 24.12.2020 року утворилась заборгованість в сумі 54 384,33 грн. Крім того, за порушення строків оплати за поставлену теплову енергію, відповідачу нараховані 3% річних у сумі 4 842,70 грн, 7% штрафу у сумі 60,63 грн та компенсація за інфляційні витрати в розмірі 9 977,17 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Криворізька теплоцентраль» становить 69 264,83 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати в розмірі 2 102,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року позов АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» 54 384,33 грн заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію, 9 977,17 грн інфляційних витрат, 4 842,59 грн трьох відсотків річних, 60,63 грн штрафу, а всього 69 264,83 грн за послуги централізованого опалення за період з 01.11.2017 року по 12.11.2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» 2 102,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач свої зобов`язання по сплаті за спожиту теплову енергію належним чином не виконував, має заборгованість за період з 01.11.2017 року по 15.04.2020 року в розмірі 54 384,33 грн, яка разом з сумами інфляційних витрат, трьох відсотків річних та штрафу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилається на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил цивільної юрисдикції, оскільки договір купівлі-продажу теплової енергії № 198 від 08.11.2013 року, на підставі яких позивач надає відповідачу послуги з теплопостачання, та за яким у відповідача виникла заборгованість, був укладений між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем. А тому, на думку скаржника, даний спір має розглядатись в порядку господарського судочинства. Крім того, суд не врахував, що згідно з інформацією з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична-особа підприємець.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від АТ «Криворізька теплоцентраль» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В відзиві зазначено, що вхідним листом № 2600 від 13.04.2017 року відповідач повідомив позивача у справі, що припинив свою господарську діяльність, а відтак, АТ «Криворізька теплоцентраль» правомірно звернулося до місцевого суду в порядку цивільного судочинства із позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії № 198 від 08.11.2013 року.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.11.2013 року між позивачем ДП «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», та фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір, згідно з яким позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію на об`єкт нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , а відповідач вчасно сплачувати за отриману послугу.

Додатковою угодою №1 від 14.01.2014 року до Договору довключене нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

Додатковою угодою №2 від 29.01.2014 року довключене нежитлове приміщення АДРЕСА_3 .

Додатковою угодою №2/2 від 29.01.2014 року довключене нежитлове приміщення АДРЕСА_4 .

Згідно з листом від 13.04.2017 року ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до частин 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання по сплаті за спожиту теплову енергію належним чином не виконував, має заборгованість за період з 01.11.2017 року по 15.04.2020 року в розмірі 54 384,33 грн, яка разом з сумами інфляційних витрат, трьох відсотків річних та штрафу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте, судом першої інстанції даний спір було розглянуто з порушенням правил юрисдикції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб`єктивний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності за умови, що такі спори за своїм суб`єктивним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

В даній справі позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» пов`язані з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у нежитлових приміщеннях, визначених в договорі № 198 від 08 листопада 2013 року та додаткових угодах до нього.

З матеріалів справи встановлено, що ДП «Криворізька теплоцентраль» та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 08 листопада 2013 року уклали договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 198, за яким позивач взяв на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібний йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Отже, вищевказаний договір ОСОБА_1 уклав з відповідачем в якості фізичної особи-підприємця. Тобто, уклавши з позивачем виконавцем комунальної послуги договір, відповідач здійснив документальне оформлення відносин з надання йому послуг з постачання теплової енергії внаслідок здійснення ним господарської діяльності як суб`єктом господарювання у нежитлових приміщеннях.

Розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з 13 квітня 2017 року припинив підприємницьку діяльність. Разом з тим, поза увагою суду залишився той факт, що з 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, договір, за неналежне виконання якого у відповідача наявна заборгованість, також ним укладався у статусі фізичної особи-підприємця. До того ж, зі змісту доданих до позовної заяви АТ «Криворізька теплоцентраль» матеріалів на підтвердження наявності заборгованості випливає, що розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2017 року по 15 квітня 2020 року виконано позивачем з урахуванням того, що боржником є саме фізична особа-підприємець і за тарифами, які діяли на час надання послуг, передбаченими для цієї категорії споживачів.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів доходить висновку, що спір про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у нежитлових приміщеннях за договором № 198 від 08 листопада 2013 року підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 922/4239/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України закриттю, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та даний спір віднесено до юрисдикції господарських судів.

При цьому, апеляційний суд не приймає до уваги посилання позивача в відзиві на апеляційну скаргу на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом до ОСОБА_1 , оскільки як вбачається зі змісту ухвали суду у справі № 904/1898/20, АТ «Криворізька теплоцентраль» зверталося до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 як до фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частин 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені нею у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 153,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач також просив суд покласти на позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

Так, в суді апеляційної інстанції в інтересах відповідача у справі діяв адвокат Горбенко І.В.

Повноваження ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та ордером.

Представником відповідача до апеляційного суду було надано акт № 1 від 14.04.2023 року згідно договору про надання правової допомоги № 1527 від 17.04.2023 року, в якому зазначено вартість послуг адвоката 10 000,00 грн та перелік наданих послуг: правова допомога у вигляді консультацій з вивчення документів 1 000,00 грн; правова допомога у зборі доказів: подання заяви про отримання рішення у справі, отримання рішення у суді (відвідування суду) 1 000,00 грн; написання, оформлення, подання апеляційної скарги на рішення у справі (кількість 4, ціна 1 500,00 грн) 6 000,00 грн; складання додаткових клопотань до апеляційної скарги: клопотання про поновлення строку звернення, клопотання про зупинення виконання рішення суду, клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу (кількість клопотань 2) 2 000,00 грн.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 36 від 14 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_1 10 000,00 грн за надану правову допомогу згідно з договором № 1527 від 12.04.2023 року.

Проте, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки зазначена сума не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності. Так, згідно з актом № 1 від 14.04.2023 року до договору про надання правової допомоги № 1527, вартість написання, оформлення та подання адвокатом однієї апеляційної скарги становить 1 500,00 грн. Разом з тим, відповідач в цій частині безпідставно просить відшкодувати йому 6 000,00 грн як за 4 апеляційні скарги.

Отже, колегія суддів вважає, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 5 500,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями, 255, 367, 369, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, закрити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 153,00 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривень та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло