ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 127/10203/16

провадження № 61-13721св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Пророка В. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

скаржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Шумер Оксана Василівна,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2023 року у складі судді Король О. П. та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року у складі колегії суддів Матківської М. В., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У липні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою, в якій просили визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Шумер О. В. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2023 року № 72157290 щодо примусового виконання виконавчого листа № 127/10203/16-ц, виданого 16 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») залишку заборгованості у розмірі 33 358,09 дол. США та 14 635,40 грн судового збору.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 25 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернув без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржниками не дотримано вимог статті 183 ЦПК України, оскільки до скарги не додано доказів надіслання (надання) її копій іншим учасникам справи. Таким чином, скарга підлягає поверненню на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку.

Вінницький апеляційний суд постановою від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишив без задоволення. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2023 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали скаргу на дії державного виконавця з порушенням вимог частини другої статті 183 ЦПК України, оскільки не додали до неї доказів її надіслання (надання) стягувачу (АТ КБ «ПриватБанк») та державному виконавцю, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення скарги без розгляду.

Апеляційний суд вказав, що посилання заявників на те, що спеціальна норма, яка визначає порядок оскарження бездіяльності (дії) державного виконавця, визначена статтями 447?450 ЦПК України, не передбачає обов`язку заявника направляти сторонам копії скарги, оскільки у Розділі VII ЦПК України законодавцем не визначено вимог до форми і змісту скарги, а тому при її подачі слід керуватися загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими статтею 183 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2023 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених

у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20).

Касаційна скарга мотивована тим, що вимоги частини другої статті 183 ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті. При цьому Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» - це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ. У спірному випадку, вирішивши питання про повернення скарги без розгляду, суди попередніх інстанцій помилково застосували положення статті 183 ЦПК України, замість застосування загальних положень, що регулюють прийняття скарги до розгляду.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, оскільки особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на доступ до суду.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 179 ЦПК України до відзиву застосовуються правила, встановлені частинами третьою-п`ятою статті 178 цього Кодексу.

У свою чергу згідно з частиною п`ятою статті 178 ЦПК України до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Частиною четвертою статті 183 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

До відзиву ОСОБА_2 не додала докази надсилання його копій іншим учасникам справи, у зв`язку з цим Верховний Суд повертає цей відзив без розгляду.

Інший учасник судового процесу не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 29 вересня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали цивільної справи

№ 127/10203/1-ц з Вінницького міського суду Вінницької області.

У листопаді 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 21 листопада 2023 року справу призначив до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 38 717,99 дол. США, що на момент винесення рішення еквівалентно 1 002 408,76 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 14 635,40 грн.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 127/10203/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

У липні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою, в якій просили визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Шумер О. В. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2023 року № 72157290 щодо примусового виконання виконавчого листа № 127/10203/16-ц, виданого 16 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» залишку заборгованості у розмірі 33 358,09 дол. США та 14 635,40 грн судового збору (а. с. 1-8, т. 3).

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 25 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернув без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України (а. с. 10, т. 3).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку (а. с. 17-20, т. 3).

Вінницький апеляційний суд постановою від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишив без задоволення. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2023 року залишив без змін (а. с. 84-87, т. 3).

У серпні 2023 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року у цивільній справі № 127/10203/16-ц залишено без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року) Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, заява № 39843/98; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21) зазначив, що «звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до статті 447 ЦПК України, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви, а не правила, які процесуальний закон визначив для заяв з процесуальних питань (стаття 182 ЦПК України). Це пояснюється тим, що Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» - це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави».

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні відносини, а положення частини четвертої статті 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань, подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

Натомість процесуальні відносини, пов`язані із поданням скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця, регулюються Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), на яку в касаційній скарзі заявник посилається як на приклад неоднакового застосування норм права, а також у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61?15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц, від 04 травня 2022 року у справі № 711/12038/14-ц (провадження № 61?20375св21), від 23 листопада 2022 року у справі № 201/4132/19 (провадження № 61-5285св22).

Ураховуючи викладене, суди, у порушення вищевказаних вимог процесуального законодавства, не звернули уваги на те, що вимоги частини другої статті 183 Розділу ІІ «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» - це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь?якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про повернення скарги, зокрема ОСОБА_1 , якою оскаржуються дії державного виконавця при виконанні виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Слід зазначити, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, інший заявник скарги ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на касаційне оскарження судових рішень.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом касаційної інстанції оскаржених судових рішень.

Вказане призвело до порушення норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині вирішення судами попередніх інстанцій вимог скарги ОСОБА_1 не можуть вважатися законними та обґрунтованими, що є підставою для їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а тому касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Шумер О. В. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2023 року № 72157290 щодо примусового виконання виконавчого листа № 127/10203/16 ц, виданого 16 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» залишку заборгованості у розмірі 33 358,09 доларів США та 14 635,40 грн судового збору скасувати, справу в цій частині передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 178, 183, 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 повернути заявнику без розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Шумер Оксани Василівни та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2023 року № 72157290 щодо примусового виконання виконавчого листа № 127/10203/16-ц, виданого 16 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишку заборгованості у розмірі 33 358,09 дол. США та 14 635,40 грн судового збору скасувати, справу в цій частині передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіІ. М. Фаловська А. І. Грушицький В. М. Ігнатенко В. В. Пророк В. В. Сердюк