КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року місто Київ.

Справа №757/21774/23-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15284/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року (постановлену складі судді Кордюкової Ж.І., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та застосування реституції

ВСТАНОВИВ

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа №757/21774/23-ц за позовною заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва І.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та застосування реституції.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нежитлові приміщення з №1 по №5 (групи приміщень №3), загальною площею 136,90 кв.м. (РНОНМ 0), за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 15 вересня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала незаконна, необґрунтована, без встановлення обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що позивач не додав до заяви про забезпечення позову жодних доказів, що відповідач ОСОБА_1 має намір продати спірне нерухоме майно, що ним вчиняються будь-які дії щодо продажу майна або були видані довіреності на такий продаж.

ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні, де, як на тому наголошує позивач, останній є стягувачем. ОСОБА_1 не має жодного відношення до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачами.

Вказує, що копії кредитного договору та виконавчого листа викликають сумніви щодо існування даних документів на теперішній час.

Зазначає, що у разі наявності будь яких обмежень щодо вказаних нежилих приміщень, оскаржуваний договір не міг бути посвідчений нотаріусом.

Вказує, що застосування визначених судом заходів забезпечення позову фактично вирішує справу по суті. Судом першої інстанції не враховано, що позивач не має права на позов, оскільки жодних документів, окрім ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2023 року у справі №2-9184/10 про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні її правонаступником, які б підтверджували перехід такого права позивачем надано не було.

Вказує, що позивач не може набути права вимоги за кредитним договором, оскільки фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги. Під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не надав належної правової кваліфікації відносинам сторін, та не дослідив, чи набув позивач статусу «нового кредитора» за кредитним договором 126/07-В від 27.12.2007 року.

Зазначає, що у заяві про забезпечення позову відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належно повідомлені про дату та місце судового засідання, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представника відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні приміщення, суд першої інстанції зробив висновок, що накладення арешту на майно унеможливить відчуження відповідачем спірного нерухомого майна та відповідатиме меті застосування заходу забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частини 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

В ст.150 ЦПК України зазначено, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно відповідача.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Доводи представника позивача підлягають оцінці судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, разом з тим, з урахування предмету позову, особливостей спірних правовідносин колегія суддів дійшла до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, а також ефективний захист прав позивача, оскільки відповідачі повторно можуть здійснити спробу відчуження на інших осіб спірних нежитлових приміщень, враховуючи факт, що відповідачами вже було здійснено відчуження спірного майна з метою ухилення від виконання ухваленого судового рішення.

Посилання відповідача на, недоведеність його намірів продавати нежитлові приміщення, не свідчать про незаконність вжиття заходів забезпечення, оскільки можливість продажу нерухомого майна за відсутності заборони є очевидною, а перехід права власності до інших осіб призведе до втрати можливості позивачем захищати права в обраний ним спосіб в межах поданої позовної заяви та змусить звертатись або з новими вимогами, або вживати заходи для збільшення позовних вимог, залучення нових власників.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому проваджені, надані позивачем докази на обґрунтування позову викликають сумніви, про те, що оскаржуваний договір не міг би бути посвідченим нотаріусом, якби були обмеження на спірні приміщення, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки такі доводи повинні розглядатись на етапі вирішення спору по суті та не можуть слугувати причиною невжиття забезпечення позову

Доводи про те, що застосування визначених судом заходів забезпечення позову фактично вирішує справу по суті, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Враховуючи викладене, а також інтереси та не порушення прав усіх учасників справи, кожний з яких має сподівання на законне і справедливе вирішення виниклих спірних правовідносин об`єктивним та безстороннім судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку належним та ефективним видом забезпечення позову буде накладення арешту на спірні нежитлові приміщення.

Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить, вони зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Доводи про відсутність в заяві про забезпечення позову пропозицій для зустрічного забезпечення не можуть бути підставою для не задоволення заяви в разі встановлення судом реальних ризиків, можливого відчуження майна про повернення якого заявляє позивач , що може призвести до втрати ефективного захисту прав позивача в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги без задоволення.

У відповідності до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду.

Постанова складена 20 грудня 2023 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська