Провадження № 2/752/2436/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.05.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ящук Д.О.,

провівши розгляд у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.09.2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказує, що відповідач з дитиною не проживає починаючи з 2010 року, до дитини не приїжджає, ухиляється від виконання своїх обов`язків, не цікавиться дитиною, її інтересами та здоров`ям, не допомагає матеріально.

Оскільки відповідач по справі батьківських обов`язків не виконує, позивач зі своїм чоловіком виховує сина та матеріально забезпечують його.

12.08.2022 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

17.01.2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, у якому останній зазначає, що після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо. Оскільки дитина була маленькою і у зв`язку з віддаленістю місця проживання спілкуватись з дитиною було складно. Вказує, що починаючи з жовтня 2010 року відповідач почав сплачувати аліменти по січень 2014 року. Позивач перестала отримувати грошові перекази. Відповідач зазначає, що має бажання спілкуватись з дитиною, брати участь у його вихованні, утримувати його, а тому категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Щодо сплати аліментів, відповідач зазначає, що готовий сплачувати частину свого доходу.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на невиконання батьком своїх обов`язків відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 . Останній самоусунувся від виховання дитини, не надає матеріальну допомогу, хоча і декларує, що він має бажання це робити. Дитина відповідача не знає як батька і називає татом іншого чоловіка, який піклується про нього.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України.

В зв`язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність з урахуванням доводів, викладених у письмовому відзиві.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала заявлений позов, повідомила суду, що представники Служби зв`язувались з батьком, який повідомив, що він має бажання спілкуватись з сином, однак він його не знає. Більше звернень від батька щодо наявності перешкод у спілкуванні з дитини на адресу суду не надходило.

Вислухавши позивача, її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02.09.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрований у 2008 році, розірвано.

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент розгляду справи дитина проживає разом з матір`ю.

Судом встановлено, що батько дитини після розірвання шлюбу не спілкується з сином, не цікавиться його життям та здоров`ям, не приймає участь у його вихованні, не надає матеріальну допомогу на його утримання.

Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду з боку відповідача надано не було.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 від 08.12.2022 року №100-9804, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 .

Працівниками Служби була проведена бесіда з відповідачем, який повідомив, що він знаходиться за межами України, тривалий час розшукує дитину, мати дитини переховує сина і він заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Однак, будь-яких звернень на адресу Служби у справах дітей за місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 від його батька ОСОБА_2 щодо створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною не надходило.

Також відповідач не звертався до суду з відповідним позовом.

За інформацією психолога Голосіївського районного в м.Києві Центру соціальних служб Тимофієв Артем, 2009 р. народження має відчуженість до батька. З пояснень дитини встановлено, що він батька не пам`ятає.

Зазначені обставини свідчать, що батько з 2010 року самоусунувся від виховання та утримання дитини.

Наявність відзнак та позитивних характеристик, долучених відповідачем до відзиву, не свідчить про належне виконання ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими, оскільки батько усунувся від виховання дитини, не вживає будь-яких заходів щодо спілкування з нею та виховання, турботу про нього, матеріальне утримання, у дитини відсутні до нього будь-які почуття, як до батька, а отже наявні всі підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо стягнення аліментів суд зазначає, що відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року - 2833 грн.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, яка має постійний дохід, а також розмір витрат, які необхідно здійснити на малолітню дитину відповідного віку щомісяця.

Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, однак відомості про розмір його доходів в матеріалах справи відсутні. Будь-яких доказів щодо стану здоров`я відповідача, наявність хронічних захворювань, наявності у нього на праві власності нерухомого та рухомого майна, або знаходження на його утриманні інших осіб, матеріали справи не містять.

Також суд враховує, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків і такі зобов`язання щодо забезпечення життєдіяльності дитини та її гармонійного розвитку не можуть виникати лише у батька.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі частина всіх доходів відповідача, однак не надає доказів на підтвердження розміру витрат на дитини щомісяця.

Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, враховуючи позицію відповідача, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини сторін в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з дня пред`явлення позову (11.08.2022 р.) до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову (11.08.2022 р.) і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2023 р.