Провадження № 2/638/117/23
РІШЕННЯ

іменем України

27.06.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ПрАТ « Європейський страховий Союз» про стягнення сум,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 третя особа ПрАТ « Європейський страховий Союз» про стягнення сум.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 19 грудня 2015 року о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом « БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу будинку 104-а по вул. Клочківській в м. Харків, невірно врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, через що допустив зіткнення з автомобілем « Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 із наступними зіткненням із автомобілем « Ауді» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Своїми діями ОСОБА_2 порішив вимоги п.12.1 ПДР України. Внаслідок вказаної ДТП транспортному засобу, яким керував позивач завдано матеріальної шкоди. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні вказаної ДТП. Позивачем проведено відповідну оцінку збитків, і відповідно до експертного висновку розмір майнової шкоди складає 156161,96 гривень, які позивач в первинному позові просив стягнути з відповідача. А також позивач зазначає про необхідність стягнення з відповідача моральну шкоду в суму 10000,00 гривень.

Ухвалою від 16 лютого 2017 року провадження у справі відкрите.

Відповідно до Розпорядження від 23 березня 2017 року № 02-48/653 вказана справа передана судді Омельченко К.О.

05 липня 2017 року надано відзив на позовну заяву.

12 липня 2017 року надано заперечення проти позову.

07 листопада 2017 року представник позивача змінив позовні вимоги, вказавши, що позивачеві сплачено страховою компанією 49000,00 ( сорок дев`ять тисяч) гривень, тому на вказану суду він просить зменшити розмір позовних вимог, та стягнути з відповідача 107161,96 гривень.

18 травня 2018 року надано відзив на позов представника відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою від 05 квітня 2019 року призначено автотехнічну експертизу.

Відповідно до повідомлення від 06 грудня 2019 року № 16219 вказана ухвала про призначення експертизи повернута без виконання.

Відповідно до Розпорядження від 17 березня 2021 року № 02-06/511 вказана цивільна справа передана на розгляд судді Штих Т.В.

12 листопада 2021 року представник позивача надав письмові пояснення.

У судове засідання позивач з`явився. Повідомив, що просить стягнути суму, яку зазначено у змінених позовних вимогах, а також відмовився від позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди. Просив не стягувати вказану моральну шкоду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не надавався.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів. Сторона відповідача скористалась своїм правом на надала відзив на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 19 грудня 2015 року о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом « БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу будинку 104-а по вул. Клочківській в м. Харків, невірно врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, через що допустив зіткнення з автомобілем « Шевроле» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 із наступними зіткненням із автомобілем « Ауді» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_2 порішив вимоги п.12.1 ПДР України. Внаслідок вказаної ДТП транспортному засобу, яким керував позивач завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні вказаної ДТП.

Відповідно до звіту № 75/2016 від 10 лютого 2016 року розмір матеріального збитку, завданого власникові « Ауді» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті вказаної ДТП складає 156161,96 гривень.

Відповідно до квитанції від 11 травня 2017 року № 7 ОСОБА_1 перераховано 49000,00 гривень страхових виплат від Приватного акціонерного товариства « Європейський Страховий Союз».

Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) (п.п. «в»); якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті п. 33.1 ст. 33 цього Закону (п.п. «ґ).

В свою чергу ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, а також ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

За ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Як передбачено ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками визнаються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відносити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, що виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

За таких обставин суд вважає доведеною винність відповідача, та такими, що необхідно задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальних збитків з урахуванням часткової виплати страховою компанією.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Також підлягає стягненню судовий збір.

Натомість позивач у судовому засіданні 27 червня 2023 року відмовився від позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Судом роз`яснено наслідки відмови позивача від позовних вимог.

Згідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, яка передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, з урахування приписів статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно із вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Суд, ретельно дослідив надані суду заяви, вважає вказану заяву про відмову від стягнення суми моральної шкоди підставою для закриття провадження у справі, сторони на власний розсуд скористалися своїми правами. Права інших осіб вказані заяви не зачіпають.

Керуючись ст. 258-259, 255,263-264 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ПрАТ « Європейський страховий Союз» про стягнення сум - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 суму 107161,96 ( сто сім тисяч сто шістдесят одна) гривна 96 копійок- відшкодування матеріальної шкоди.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди- провадження у справі закрити у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 суму судового збору у розмірі 1662 ( одна тисяча шістсот шістдесят дві) гривни 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 27 червня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.