Справа №705/7334/16-ц
2/705/908/23
УХВАЛА

03.11.2023 м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду клопотання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, 3-х % річних та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває вище зазначена справа.

Згідно з розпорядженням від 13.06.2017 (№ 516/17) за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду проведено повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді ОСОБА_5 .

Відповідно до розпорядження від 01.12.2020 (№ 1246/20) за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду проведено повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку з тим, що суддю ОСОБА_6 відраховано зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку з 21.10.2020 (наказ № 53-К від 19.10.2020).

Згідно з розпорядженням від 05.05.2021 (№ 522/21) за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду проведено повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку з тим, що суддю ОСОБА_7 відраховано зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку з 16.04.2021 (наказ №11-К від 16.04.2021).

Ухвалою суду під головуванням судді Гудзенко В.Л. від 17.01.2022 провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 31.03.2022 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.10.2022 ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 31 березня 2022 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.11.2022 задоволено заявлений самовідвід судді Гудзенко В.Л.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2022 справа передана на розгляд судді Єщенко О.І.

Ухвалою судді Єщенко О.І. від 25.11.2022 справу прийнято до свого провадження та вирішено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання.

10.10.2023 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали до суду клопотання про закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, так як вважають, що даний спір не підсудний Уманському міськрайонному суду, а підпадає під юрисдикцію господарського суду. Спір між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Позивач ОСОБА_1 16.10.2023 направив до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що вбачається очевидна необґрунтованість заявленого відповідачами клопотання, по суті воно зводиться з незгодою ОСОБА_2 з постановою Верховного Суду Касаційного цивільного суду в даній справі, якою вже визначено підсудність справи саме загальному суду. В клопотанні слід відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні клопотання про закриття справи.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бурлака В.І. підтримали раніше подане клопотання про закриття справи та просили його задовольнити.

Заслухавши доводи сторін, встановивши обставини та дослідивши докази щодо питання закриття провадження у цивільній справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає в порядку цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Пунктом 1 частини першої статті 12 ГПК України в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду та відкриття провадження у справі, визначено юрисдикцію господарських судів у вирішенні спорів, зокрема, що виникають при виконанні господарських договорів.

Згідно зі статтею 21 ГПК України в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду та відкриття провадження у справі, сторонами у господарському процесі (позивачами та відповідачами) могли бути підприємства й організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, тобто підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, а також громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду та відкриття провадження у справі, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб`єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Стосовно ФОП, що є сторонами у справах, таке правонаступництво було можливе за одночасної наявності двох умов: відповідні правонаступники мали аналогічний правовий статус (зокрема, ФОП); цей статус існував у них на момент вирішення господарським судом питання про правонаступництво. Можливість виникнення правонаступництва в майбутньому не бралася господарським судом до уваги.

Відповідно до статті 51 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з частиною сьомою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань» фізична особапідприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Фізична особапідприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (частина перша статті 52 ЦК України).

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

15 грудня 2017 року набув чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», відповідно до якого господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем.

Таким чином, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц (провадження № 14-43цс18) та від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).

Припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 26 березня 2014 року і звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у грудні 2016 року, тобто до 15 грудня 2017 року, свідчать, що спір між сторонами повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом в постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 296/5899/17-ц (провадження № 61-20031св19), від 21 липня 2021 року у справі № 344/5805/17 (провадження № 61-1209св21) та від 16 лютого 2022 року у справі № 569/5545/16-ц (провадження № 61-11882св21).

Суд з врахуванням характеру правовідносин, з яких виник спір між сторонами, вважає, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим доходить висновку про відмову в задоволенні заяви про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 255, 259, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.І.Єщенко