П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м. Київ

Справа №757/15811/19-ц

Провадження № 22-ц/824/7780/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 13 грудня 2023 року

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Ратушняк Павлиною Володимирівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Ратушняк Володимиром Вікторовичем на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, а саме просить: стягнути солідарно із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» (, адреса місцезнаходження: 01103, м. Київ, вулиця Драгомирова, будинок 16, приміщення 270) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 337 098, 00 грн. (триста тридцять сім тисяч дев`яносто вісім гривень 00 копійок) на відшкодування матеріальної шкоди, 14 000, 00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок) вартості проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку та 3 510, 99 грн. (три тисячі п`ятсот десять гривень 99 копійок) витрат на сплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посиалється на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копія - додається).

29 липня 2018 року близько 15:00 год., син власника квартири ОСОБА_3 , зайшовши у квартиру АДРЕСА_3 , виявив, що дана квартира залита (затоплена) водою, брудом, фекаліями та іншими каналізаційними відходами, внаслідок чого повністю пошкоджене майно у квартирі.

У зв`язку із виникнення аварійної ситуації, ОСОБА_3 негайно викликав представників ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс», а також, працівників патрульної поліції.

ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» є організацією, що управляє нерухомим майном житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_4 (обслуговуюча компанія).

Працівники ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс», прибувши на місце виникнення аварійної ситуації, ліквідували засмічення загально-будинкового стояку, що відбулося внаслідок потрапляння до нього будівельного сміття. Однак, скласти акт огляду, в якому зафіксувати факт затоплення квартири - відмовилися.

У зв`язку із цим, ОСОБА_3 самостійно склав Акт від 29.07.2018 року, який було підписано свідками: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (копія Акту від 29.07.2018 року - додається).

Крім того, працівниками патрульної поліції роти №3 батальйону №4 полку №1 УПП у м. Києві було відібрано пояснення у ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які прибули в квартиру АДРЕСА_5 . У відібраних поясненнях вказаних осіб, зафіксовано факт залиття квартири (копія заяви в поліцію та пояснень - додається).

31 липня 2018 року ОСОБА_1 на адресу ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» направив претензію, в якій вимагав від працівників обслуговуючої організації негайно скласти акт обстеження квартири АДРЕСА_3 із зазначенням причин залиття, один примірник якого, надати йому, як власнику квартири, а також, вжити усіх заходів, спрямованих на відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 .

03 серпня 2018 року членами комісії ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» складено Акт №16-Б-22/1, згідно висновків якого, шкода внаслідок аварії (залиття) квартири АДРЕСА_5 спричинена власником квартири АДРЕСА_6 , який неналежно проводив ремонтно-будівельні роботи (із руйнуванням каналізаційної шахти Стояка), що призвело до засмічення стояка з подальшим накопиченням нечистот в стояку та їх виливом в квартиру АДРЕСА_5 .

Причиною аварії (залиття), згідно Акту від 03.08.2018 року є: проведення руйнування (демонтажу) цегляної кладки каналізаційної шахти квартири АДРЕСА_7 з відкритим каналізаційним отвором відводу для підключення сантехнічних приладів, що спричинило попадання фрагментів цегляної кладки в стояк з подальшим накопиченням нечистот в стояку та їх виливом в квартиру АДРЕСА_5 будинку через каналізаційні отвори в сантехнічний приладах квартири АДРЕСА_5 будинку (копія акту - додається).

Власником квартири АДРЕСА_6 згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно являється ОСОБА_2 .

Згідно Звіту від 06.08.2018 року з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику через пошкодження майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_8 вартість матеріального збитку завданого власнику на дату оцінки становить 337 098, 00 (триста тридцять сім тисяч дев`яносто вісім гривень 00 коп.) - копія додається.

Ухвалою від 22.07.2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнала, у позові просила відмовити. Представник позивача - адвокат Титикало Р.С. надав відповідь на відзив відповідача.

Представник відповідача ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» надав відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнав, у позові просив відмовити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 337 098, 00 грн. (триста тридцять сім тисяч дев`яносто вісім гривень 00 копійок) на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 000, 00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок) вартості проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 510, 99 грн. (три тисячі п`ятсот десять гривень 99 копійок) витрат на сплату судового збору.

В іншій частині відмволено.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Титикало Романа Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №757/15811/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи - задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №757/15811/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_9 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_10 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 (двадцять тисяч гривень).

Не погоджуючись з рішенням суду представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Ратушняк П.В., в якій вона просить скасувати рішення суду від 23 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що рішення суду було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погоджуючись з додатковим рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Ратушняк В.В. подано апеляційну скаргу, в якій він просить додаткове рішення суд від 23 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення,яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що додаткове рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сторожук В.А. подано відзив на апеляційні скарги, в якому вона заперечувала проти доводів апеляційних скарг. Зазначає, що Печерський районний суд м.Києва вірно встановив характер правовідносинта на підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ратушняк П.В. підтримала доводи апеляційних скарг.

Представник позивача ОСОБА_10 адвокат Сторожук В.А., представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» Лещенко А.П., ОСОБА_11 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Власником квартири АДРЕСА_6 згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_2 .

31 липня 2018 року ОСОБА_1 на адресу ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» направив претензію, в якій вимагав від працівників обслуговуючої організації негайно скласти акт обстеження квартири АДРЕСА_3 із зазначенням причин залиття, один примірник якого, надати йому, як власнику квартири, а також, вжити усіх заходів, спрямованих на відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 .

03 серпня 2018 року членами комісії ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» складено Акт №16-Б-22/1, згідно висновків якого, шкода внаслідок аварії (залиття) квартири АДРЕСА_5 спричинена власником квартири АДРЕСА_6 , який неналежно проводив ремонтно-будівельні роботи (із руйнуванням каналізаційної шахти Стояка), що призвело до засмічення стояка з подальшим накопиченням нечистот в стояку та їх виливом в квартиру АДРЕСА_5 . Причиною аварії (залиття), згідно Акту від 03.08.2018 року є: проведення руйнування (демонтажу) цегляної кладки каналізаційної шахти Квартири АДРЕСА_7 з відкритим каналізаційним отвором відводу для підключення сантехнічних приладів, що спричинило попадання фрагментів цегляної кладки в стояк з подальшим накопиченням нечистот в Стояку та їх виливом в квартиру АДРЕСА_11 .

Згідно Звіту від 06.08.2018 року з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику через пошкодження майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_8 вартість матеріального збитку завданого власнику на дату оцінки становить 337 098, 00 (триста тридцять сім тисяч дев`яносто вісім гривень 00 коп.)

На спростування завдання шкоди та розміру спричиненої матеріальної шкоди стороною відповідача не надано будь-яких доказів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення, в частині яка переглядається, зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року

у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови

від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою

є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідальність за завдану позивачу майнову шкоду внаслідок аварії (залиття) квартири АДРЕСА_5 спричинена власником квартири АДРЕСА_6 , який неналежно проводив ремонтно-будівельні роботи (із руйнуванням каналізаційної шахти стояка), що призвело до засмічення стояка з подальшим накопиченням нечистот в стояку та їх виливом в квартиру АДРЕСА_5 . Безпосередньо причиною аварії (залиття), згідно Акту від 03.08.2018 року є: проведення руйнування (демонтажу) цегляної кладки каналізаційної шахти квартири АДРЕСА_7 з відкритим каналізаційним отвором відводу для підключення сантехнічних приладів, що спричинило попадання фрагментів цегляної кладки в Стояк з подальшим накопиченням нечистот в Стояку та їх виливом в квартиру АДРЕСА_5 будинку через каналізаційні отвори в сантехнічний приладах квартири АДРЕСА_5 будинку.

Відповідачем ОСОБА_2 на спростування висновків, викладених в Акті від 03.08.2018 року не надано до суду належних і допустимих доказів, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що залиття сталося з вини ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс».

Не погоджуючись з розміром спричиненої шкоди, відповідач ОСОБА_2 з клопотанням про призначення експертизи не зверталась.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну та враховуючи, що ОСОБА_2 , є власником квартири на час виникнення спірних правовідносин, не довела відсутність її вини у заподіянні шкоди, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири та стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 шкоду, завдану залиттям квартири.

Аргументи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки доказів на спростування встановлених обставин заявником не надано.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разів ідмови в позові - на позивача.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання юридичних послуг із протоколом від 21.03.2019 року, копія акту приймання-передачі наданих послуг від 06.03.2023 року, копія звіту від 06.03.2023 року, копія платіжного доручення про сплату коштів від 06.03.2023 року. За частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта

в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві,

в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав

і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина перша статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява

№ 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній

розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних

і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження

№ 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг

і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04,

§ 268)).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема,

у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від

10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від

23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі

№ 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від

02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого

2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи

і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18.

Тому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19).

Колегія суддів, оцінюючи співмірність витрат на послуги адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин

у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, приходить до висновку що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ратушняк Павлиною Володимирівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ратушняк Володимиром Вікторовичем на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року - без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , подані адвокатами Ратушняк Павлиною Володимирівною, Ратушняк Володимиром Вікторовичем - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна