Єдиний унікальний № 371/464/22
Номер провадження № 2/371/137/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2023 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді - Кириленко М.О.

за участю секретаря - Перенко В.А

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миронівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Миронівської міської ради Обухівського району Київської області про визнання противоправним та скасувати рішення третьої сесії сьомого скликання Миронівської міської ради Обухівського району Київської області № 71-03-VІІ від 25 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 29.04.1993 року на підставі рішення виконавчого комітету ради народних депутатів Миронівської міської ради ОСОБА_4 надано у безстрокове користування земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 1 000 кв.м. для будівництва жилого одноповерхового будинку на праві особистої власності. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Миронівського району Київської області 15.03.1999 року, надано дозвіл на виконання будівельних робіт на вказаній ділянці. За рішенням 39 сесії п`ятого скликання Миронівської міської ради, відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яку у 2021 році на замовлення відповідача було виготовлено. Відповідно до технічної документації виготовлено кадастровий план земельної ділянки з можливим кадастровим номером земельної ділянки :04:026. Позивач подав до відділу у Новоград-Волинському районі ГУ Дежгеокадастру у Житомирській області заяву про внесення відомостей до державного земельного кадастру, проте отримав відмову, оскільки встановлено, що перетин ділянки (кадастровий номер :04:026) з ділянкою (кадастровий номер :04:026:0054) площа співпадає на 100% (повне співпадіння). Під час внесення відомостей до Державного земельного кадастру виявилося, що надана позивачу земельна ділянка вже зареєстрована та має кадастровий номер :04:026:0054, право власності зареєстровано за ОСОБА_5 . Таким чином, відповідачу передано у власність земельну ділянку, яку за рішенням виконавчого комітету ради народних депутатів Миронівської міської ради було надано у безстрокове користування для будівництва жилого одноповерхового будинку на праві особистої власності ОСОБА_4 . У зв`язку з чим позивач просить визнати протиправним та скасувати Рішення Третьої сесії сьомого скликання Миронівської міської ради Обухівського району Київської області №71-03-VII від 25.01.2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 », скасувати у державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:026:0054 з одночасним припиненням усіх речових прав зареєстрованих щодо вказаної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 28.06.2022 року зазначений позов було залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

30.06.2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків та надано позовну заяву уточнення.

Ухвалою суду від 01.07.2022 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 12.07.2022 року розгляд справи відкладено, витребувано у Миронівської міської ради Обухівського району Київської області належним чином засвідчену копію витягу з рішення від 26.11.2009 року №1545-39-V.

22.07.2022 року на адресу суду надійшла заява від представника Миронівської міської ради про продовження строку подачі відзиву на позовну заяву, в зв`язку з надісланням запиту до архівного відділу Обухівського районної державної адміністрації з витребуванням копій документів.

25.07.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив позовну заяву залишити без задоволення у повному обсязі. Відповідач заначив, що звернувся до Миронівської міської ради Київської області про надання у власність земельної ділянки площею 0,10000 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Миронівською міською радою було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за цільовим призначенням. ОСОБА_6 був укладений договір із землевпорядною організацією на виготовлення проекту землеустрою, який було виготовлено та подано на затвердження Миронівської міської ради Київської області. Рішенням ради від 25.01.2019 року проект землеустрою було затверджено та передано у власність відповідачу земельну ділянку площею 0,1000 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:026:0054. Зазначає, що він є добросовісним набувачем права власності на вищезазначену земельну ділянку. Крім того, позивачем не обґрунтовано та не надано доказів, що земельна ділянка, на яку землевпорядна організація ТОВ «Земфонд» виготовила йому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), є саме земельною ділянкою площею 0,1000 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:026:0054, власником якої є ОСОБА_5 . Відповідач вважає абсурдним посилання позивача на відмову відділу у Новоград-Волинському Головного управління держгеокадастру у Житомирській області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки неможливо ідентифікувати земельні ділянки лише за їх площею. Крім того, технічну документацію із землеустрою позивачу було виготовлено на підставі рішення Миронівської міської ради від 26.11.2009 року № 1545-39-У, яке є застарілим і землевпорядна організація не мала права виготовляти технічну документацію. В позовній заяві позивач зазначає, що земельна ділянка під номером АДРЕСА_1 використовується ним , де останній здійснює будівництво житлового будинку. Проте, ОСОБА_5 стверджує, що на земельній ділянці площею 0,1000 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:026:0054, власником якої він є, будь-яке будівництво не велося і на даний час не ведеться, земельна ділянка є вільною від будь-якої забудови. У зв`язку з цим, відповідач вважає позов безпідставним та таким, який не може бути задоволений судом, оскільки він є добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку.

28.07.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначила, що має сумніви що відповідач є добросовісним набувачем земельної ділянки, яка знаходиться за адресом по АДРЕСА_1 та є її законним власником. При виготовленні технічної документації відповідач ОСОБА_5 та працівники землевпорядної організації, яка виготовляла технічну документацію для відповідача, мали прибути за адресом місцезнаходження земельної ділянки та безпосередньо на місцевості закріпити межі земельної ділянки в натурі за допомогою межових знаків встановленого зразка. На земельній ділянці за адресом АДРЕСА_1 розміщено будівельні матеріали, які придбав ОСОБА_4 для будівництва жилого одноповерхового будинку на праві особистої власності, також позивач доглядає територію вказаної ділянки та використовує її для власних потреб, на ділянці не має сміття та рослинності. Відповідач не міг не звернути уваги на розташовані на земельній ділянці будівельні матеріали, та по при їх наявності ніяк не відреагувати. Представник позивач зазначає, що у виготовленій технічній документації на замовлення ОСОБА_4 міститься інформація та підтвердження того, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлена на земельну ділянку, розташовану за адресом АДРЕСА_1 . Проте не зрозуміло, яким чином відповідач встановив, що саме земельна ділянка під номером АДРЕСА_1 йому надана у власність, оскільки оспорюване рішення Миронівської міської ради не містить інформації щодо номеру земельної ділянки. Крім того, твердження відповідача про застарілість рішення Миронівської міської ради Київської області №1545-V від 26.11.2009 року на підставі якого ОСОБА_4 виготовили технічну документацію, є необґрунтованим та непідкріпленим жодними нормативно-правовими актами.

До поданого відзиву надала копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , також надана заява про виготовлення технічної документації.

Ухвалою суду від 28.07.2022 року розгляд справи відкладено, задоволено заяву відповідача про продовження строку подання відзиву на позовну заяву.

08.09.2022 року від представник позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів по справі, а саме фото земельної ділянки, яку відповідно до рішення № 496 від 29.04.1993 року виконавчого комітету ради народних депутатів Миронівської міської ради надано громадянину ОСОБА_4 у безстрокове користування та якою він користується наданий час.

19.10.2022 року на адресу суду від Миронівської міської ради Обухівського району Київської області надійшли пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_4 надавався дозвіл на розробку документації із землеустрою як один з етапів безоплатної приватизації земельної ділянки. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснювати певні дії на землі власника, або мати змогу в подальшому точно визначити земельну ділянку, яка передаватиметься в процесі приватизації. Отже, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процесі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи не визначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. ОСОБА_4 не здійснювалося жодних дій щодо реалізації рішення від 26.11.2009 року №1545-V аж до 2021 року. Миронівською міською радою було прийнято рішення від 23.02.2018 року та від 25.01.2019 року, згідно якого затверджена документація із землеустрою і передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:026:0054. Достеменно встановити, що земельна ділянка, яка надана у приватну власність ОСОБА_5 це та сама земельна ділянка, на яку надавалася дозвіл для розробки технічної документації для ОСОБА_4 , Миронівська міська рада не могла і на даний час не може, оскільки користується публічною кадастровою картою і не має доступу до Державного земельного кадастру. Згідно із інформації, що містилася в публічній кадастровій карті, ділянка, яку бажав на той час отримати у приватну власність ОСОБА_5 була вільною і перебувала у розпорядженні Миронівської міської ради. Відповідно до цього і був наданий дозвіл на розробку технічної документації, яка розроблялася ліцензованою землевпорядною організацією, погоджувалася у встановленому законодавством порядку, а потім вже затверджувалася рішенням сесії Миронівської міської ради. На той час Миронівська міська рада не мала жодних підстав для того, щоб прийняти рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою драчу ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 19.10.2022 року справу було призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04 травня 2023 року було визнано обов`язкову участь представника відповідача Миронівської міської ради Київської області.

23.06.2023 на адресу суду від Миронівської міської ради надійшло клопотання про доручення до справи копії документів, належним чином завіренні, щодо надання ОСОБА_5 земельної ділянки у власність.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , зазначила про можливість розгляду справи без участі позивача. Щодо заявлених позовних вимог просила, визнати протиправним та скасувати рішення третьої сесії сьомого скликання Миронівської міської ради Обухівського району Київської області № 71-03-VІІ від 25 січня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив розглянути справу без участі відповідача, заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Представник Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Лях В.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради народних депутатів №46 від 29.04.1993 року, ОСОБА_4 в безстрокове користування надано земельну ділянку № НОМЕР_1 за рахунок резервної території Миронівської міської ради народних депутатів в АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., для будівництва жилого одноповерхового будинку по типовому проекту №184-24-182.84 з житловою площею 56,32 кв.м., загальною площею 72,72 кв.м. та наступних господарських і побутових споруд: сараю для топлива і інвентаря, літньої кухні, погріба, автогаража, дворової вбиральні (а.с.10).

З копії акту про відведення присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 28.12.1998 року (а.с. 11)вбачається, що на підставі рішення виконкому Миронівської міської Ради народних депутатів №46 від 29.04.1993 року, ОСОБА_4 виділено для будівництва індивідуального житлового будинку присадибну земельну ділянку, площа становить 1000 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується генеральним планом забудови земельної ділянки (а.с. 13), проектом забудови земельної ділянки (а.с.14).

Згідно дозволу на виконання будівельних робіт № 10 від 15 березня 1999 року виданий ОСОБА_4 , надано дозвіл на виконання будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 . Відповідно до проектної документації узгодженої та зареєстрованої за 3 134 від 28 грудня 1998 року головним архітектором Миронівського району (а.с. 12).

Згідно із рішення п`ятого скликання 39 сесії Миронівської міської ради Миронівського району Київської області №1545-39-V від 26.11.2009 року, ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на території Миронівської міської ради, загальною площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.15).

Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-xii право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ст. 27 ЗК України від 18.12.1990 № 561-xii підставами припинення права користування землею є: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Згідно ст. 29 ЗК України від 18.12.1990 № 561-xii припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення .

У разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального використання або способами, що призводять до зниження родючості грунтів і забруднення, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк.

Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій Раді народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку.

За рішенням відділу у Новоград-Волинському районі ГУ Дежгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_4 було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-021 від 16.08.2021 року, державним кадастровим реєстратором розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 10.08.2021 року (реєстраційний номер ЗВ-021) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевіри електронного документа; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.8).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №298343134 від 08.02.2022 року вбачається, що земельна ділянка (кадастровий номер :04:026:0054) площею 0,1 га на праві приватної власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45689985 від 26.02.2019 року, належить ОСОБА_5 (а.с.9).

Проте, у даному випадку вилучення земельної ділянки в позивача не було проведено не у судовому порядку, та не за рішенням органу місцевого самоврядування, що суперечить вимогам ст. 29 ЗК України та порушує права позивачки.

Суд погоджується з тим, що строк отримання державного акту на право власності на землю не встановлений ані Земельним кодексом України 1990 року, ані Земельним кодексом України 2001 року.

Відповідно до рішення 7 скликання третьої сесії Миронівської міської ради Миронівського району Київської області №71-03-VII від 25.01.2019 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_5 , що знаходиться на території Миронівської міської об`єднаної територіальної громади в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:026:0054 (а.с.17).

У своїй позовній заяві ОСОБА_4 просив визнати противоправним та скасувати рішення 7 скликання третьої сесії Миронівської міської ради Миронівського району Київської області №71-03-VII від 25.01.2019 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_5 , з тих підстав, на підставі рішення №496 від 29.04.1993 виконавчим комітетом ради народних депутатів Миронівської міської ради надано ОСОБА_4 у безстрокове користування земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м для будівництва житлового одноповерхового будинку на праві особистої власності, доводи відповідача про застарілість виготовленої технічної документації, для ОСОБА_4 земловрядною організацією порушує інтереси позивача, як користувача земельної ділянки на підставі право власності .

Згідно ст. 22 ЗУ «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

Ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В даному випадку, рішення місцевої ради про надання у власність земельної ділянки за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовчим актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів (констатує факт надання згоди), є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям та виконанням, а тому скасувати такий документ можна тільки в судовому порядку.

Оскільки право власності на землю набувається на підставі відповідних рішень органу місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, скасовуватися можуть як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні правовстановлюючі документи, так і самі правовстановлюючі на земельні ділянки документи (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц).

Аналогічні норми права закріплені і в Земельному кодексі України.

Так, стаття 152 Земельного кодексу України визначає способи захисту прав на земельні ділянки. Так, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Аналогічні роз`яснення міститься і в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Таким чином, для того, щоб позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, він повиннен мати необхідний обсяг прав та обов`язків щодо володіння та користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради народних депутатів №46 від 29.04.1993 року, ОСОБА_4 в безстрокове користування надано земельну ділянку № НОМЕР_1 за рахунок резервної території Миронівської міської ради народних депутатів в АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м.

За змістом статей 125,126 Земельного кодексу України право власності, постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 141 ЗК України визначено чіткий перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, а саме: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ чи організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Право постійного користування земельною ділянкою є різновидом права користування землею. Це право полягає у володінні та користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками (№1-17/2005) виокремив характерні особливості цього правового титулу, а саме:

- право постійного землекористування є безстроковим (на відміну від права оренди) та може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством;

- права та обов`язки постійних землекористувачів визначені земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені);

- постійні землекористувачі сплачують податок на землю, розмір якого визначається відповідно до законодавства (на відміну від договірного характеру орендної плати);

- земельні ділянки передаються у постійне користування в порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта; оплаті підлягає лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки ОСОБА_4 була передана земельна ділянка з індивідуальними ознаками у власність, на час прийняття рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на розробку проекту земелеустрою радою не вирішувалось питання про вилучення у ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, тобто не було дотримано порядку вилучення земельної ділянки у попереднього користувача, рішення було чинне, тому фактично міська рада двічі передала одну й ту ж земельну ділянку, що порушує право ОСОБА_4 .

На підставі наведеного, суд вважає, що оспорюванні рішення, виданий на їх підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, прийняті з порушенням земельного законодавства, порушує право позивача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, з урахуванням викладеного, про задоволення позову в повному обсязі визнати незаконним та скасувати рішення третьої сесії сьомого скликання Миронівської міської ради Обухівського району Київської області № 71-03-VІІ від 25 січня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_5 ».

Приймаючи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», та враховуючи те, що позов задоволено в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та Миронівської міської ради на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 141, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про визнання противоправним та скасування рішення третьої сесії сьомого скликання Миронівської міської ради Обухівського району Київської області про скасувати рішення третьої сесії сьомого скликання Миронівської міської ради Обухівського району Київської області № 71-03-VІІ від 25 січня 2019 року - задовольнити

Визнати противоправним та скасувати рішення третьої сесії сьомого скликання Миронівської міської ради Обухівського району Київської області № 71-03-VІІ від 25 січня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_5 ».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 496, 20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 42 копійок).

Стягнути з Миронівської міської ради Обухівського району Київської області на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 496, 20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 42 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Кириленко