РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16.06.2023 року місто Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивачі звернулися в суд з позовом про визнання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що ОСОБА_7 , який помер, був основним квартиронаймачем квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .Відповідачі більше 10-ти років не проживають у вказаній квартирі. Місце реєстрації відповідачів у квартирі не пов`язане з їх фактичним місцем проживання, однак сам факт реєстрації відповідачів у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивачі приватизувати житло та вільно користуватися житлом, перешкоджає повноцінній реалізації їх прав.

Ухвалою від 21 листопада 2021 року прийнято справу до провадження та призначено судове підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 05.04.2023р. в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 залучено Франківську районну алдміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за їх відсутності не скористались.

З метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Будучи присутнім в судовому засіданні 16.11.2022р., позивач ОСОБА_3 пояснив, що відповідачка ОСОБА_5 є його матір"ю, яка хворіє на психічне завхворювання. лікувалася в психлікарні,однак на даний час її в психлікарні нема. Останній раз бачив її 5 років тому на Привокзальлному ринку в м.Львові, але вона втекла від них. Зверталися у поліцію, але звернення ні до чого не призвело. Щодо відповідача ОСОБА_6 , то він є двоюрідним братом позивача, з 2007-2008 року не проживає у спірному приміщення, одружився і де проживає зараз, позивач не знає.

Представник позивачів - адвокат Шимчишин І.С. підтримав позрвні вимоги з підстав, зазначених у заяві.

Представник органу опіки та піклування - Чміленко М.Ю. просила відмовити в задоволенні позову щодо ОСОБА_5 , яка хворіє психічним захворюванням, оскільки визнання її втратившою право користування квартирою порушить її права.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 , який помер, був основним квартиронаймачем квартири, за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки, виданої ЛКП «Вулецьке» №1009 від 28.05.2020 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_2 (внук), ОСОБА_3 (внук), ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_6 (внук). Квартира не приватизована. Стан квартири - державна.

Як встановлено судом, місце реєстрації відповідача ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 не пов`язане з його фактичним місцем проживання, а тому реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою має формальний характер.

Згідно з актами від 31.03.2019, 31.03.2021р., складеними комісією в складі майстрів дільниці ЛКП «Вулецьке», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані, але фактично не проживають, за адресою АДРЕСА_2 . Даний факт засвідчили сусіди ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР).

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає понад 10 років, наміру проживати в будинку не висловлював, вселитися не намагався, жилим приміщенням, як постійним місцем свого проживання не цікавився, витрат на утримання житла не ніс, доказів протилежного відповідачем не подано, а його реєстрація в спірному будинку позбавляє позивачів можливості у повній мірі реалізувати своє право на приватизацію житла, суд, дослідивши належним чином питання дотримання балансу інтересів між захистом права власності позивачів на спірний будинок та правом відповідача ОСОБА_6 , як члена сім`ї, на користування цим житлом, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням ОСОБА_5 , то в цій частині позову слід відмовити, оскільки відповідач неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня» з діагнозом шизофренія, відтак, позбавлення особи права користування вказаним житловим приміщенням може суттєво вплинути на її права на житло.

Так, відповідно до листа КНП ЛОР Львівська обласна психіатрична лікарня ОСОБА_5 , 1958 р.н., проходила стаціонарне лікування п`ять разів: з 2004 по 2006 роки. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтський тип перебігу з наростаючим емоційно-вольовим та інтелектуальним дефектом.

Згідно з листом Франківського відділку державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові від 22.11.2022 №638/22.33-04, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні відомості щодо реєстрації смерті ОСОБА_5 , 1958 р.н.

За змістом листа ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області від 07.12.2022, за зверненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 місцезнаходження ОСОБА_5 не встановлено.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Право на житло є Конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливе лише на підставу закону. Позбавлення особи житла повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання у право людини на житло.

З огляду на те, що ОСОБА_5 тривалий час проживала у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , хворіє психічним захворюванням, суд вважає що визнання її втратившою права користування житловим приміщенням з підстав непроживання її в цьому в приміщенні понад 6 місяців, і відсутності інформації щодо її місцязнаходження на даний час, не відповідатиме принципу пропорційності втручання у фундаментальне право людини на житло .

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

У решті вимог позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, місцезнаходження: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 85.

Повне рішення складено 20 червня 2023 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.