УХВАЛА

22 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 162/674/23

провадження № 61-17700ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Татарин Вікторія Миколаївна, на постанову Волинського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К., від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2057 загальною площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 19 вересня 2023 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2057 загальною площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 471,38 грн судового збору, 11 000 гривень витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Постановою Волинського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Любешівського районного суду Волинської області від 19 вересня 2023 року, в частині розподілу судових витрат, змінено, викладено його в наступній редакції: «Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1 235,69 гривень судового збору за подання позовної заяви. Повернуто з Державного бюджету України ОСОБА_1 1 235,69 гривень, що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 гривень витрат на правничу допомогу».

12 грудня 2023 року через систему «Електронний Суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Татарин В. М. подала касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року та просить вказану постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Підставою касаційного оскарження заявник вказує пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Крім того вказуючи, що апеляційним судом не враховані висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 689/31892/19, заявник не врахував, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень у вказаній справі Верховним Судом постанови не приймались.

Стверджує, що позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та залучення експерта. Крім того вважає, що висновки суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат щодо не співмірності вартості послуг адвоката є необґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях, а послуги представником надано професійно, вчасно та в мінімально необхідних об`ємах і розмірах.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16,

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 10 листопада

2021 року.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, сплативши судовий збір в розмірі

2 471, 38 грн.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2023 року відкрито провадження у справі № 162/674/23, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 19 вересня 2023 року.

18 вересня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, з тексту якого вбачається, що він визнає позовні вимоги, однак заперечує щодо розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні положення містить частина третя статті 7 Закону України

«Про судовий збір», згідно з якою, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частинами третьою-четвертою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Апеляційний суд, встановивши, що відповідачем визнавався позов до початку розгляду справи по суті, а судом першої інстанції безпідставно було стягнуто з відповідача судовий збір в повному обсязі та не вирішено питання про повернення 50 % сплаченого судового збору з державного бюджету, дійшов обґрунтованого висновку про те, що судовий збір в розмірі 1 235,69 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а іншу частину в розмірі 1 235,69 грн необхідно повернути позивачу з Державного бюджету України відповідно до вимог частини першої статті 142 ЦПК України та частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

При цьому, апеляційний суд оцінивши докази, надані позивачем на підтвердження судових витрат, та встановивши, що витрати на правничу допомогу, що заявлені до стягнення, є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, вирішив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що загалом узгоджується із висновками Верховного Суду у вищенаведених постановах та, з урахуванням обставин конкретної справи, не суперечить висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі. Також апеляційний суд належним чином мотивував своє рішення і в частині розподілу витрат на залучення експерта.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року).

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись статтями 388, 389, пунктом 5 частини другої статті 394ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Татарин Вікторія Миколаївна, на постанову Волинського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року у цивільній справі № 162/674/23.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников