Провадження № 2/369/396/23
18.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі
головуючого судді Волчко А.Я.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права на завершення процедури приватизації, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Феодосіївської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права на завершення процедури приватизації. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Рішенням № 88/6 від 14.08.1997 р. Виконкому Хотівської сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок громадянам, земельні ділянки яких розташовані на території Хотівської сільської ради» було передано безкоштовно у приватну власність його батькові, ОСОБА_2 , земельну ділянку для ведення садівництва в розмірі 0,06 га, яка розташована в с. Круглик Садове товариство «Росинка» на підставі ст. 9 Земельного кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. За життя ним Державний акт на право власності на земельну ділянку отримано не було. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна увійшло: частина квартири АДРЕСА_1 ; грошові вклади в АТ «Ощадбанк»; земельна ділянка. Зазначає, що 24.06.2014 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади в АТ «Ощадбанк», Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 . 30.10.2020 р. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І.О. відмовила в оформленні права на спадщину на вказану земельну ділянку у зв`язку із тим, що право власності ОСОБА_2 , як спадкодавця не було оформлено належним чином. Вказує, що згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Виходячи з наведеного, позивач, успадкувавши належне померлому батькові майно, набув право на спадкування усіх його прав та обов`язків, що належали йому на день смерті, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлому за життя відповідним рішенням Виконкому Хотівської сільської ради.
На підставі викладеного, просить суд: визнати за ним, в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення процедури приватизації та право на отримання на його ім`я правовстановлюючих документів про право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,06 га, яка розташована в с. Круглик Садове товариство «Росинка» Києво-Святошинського району Київської області, передану йому на підставі рішення №88/6 від 14.08.1997 року Виконкомом Хотівської сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок громадянам, земельні ділянки яких розташовані на території Хотівської сільської ради».
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2020 року відкрито позовне провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
05.03.2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про заміну відповідача у зв`язку з тим, що Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області знаходиться в стані припинення у результаті об`єднання територіальних громад у Феодосіївську сільську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у с. Ходосівка. На підставі цього просив замінити відповідача Хотівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на правонаступника Феодосіївську сільську об`єднану територіальну громаду.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2021 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Замінено відповідача Хотівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області, виключено його з числа осіб, що беруть участь у справі, на правонаступника Феодосіївську сільську об`єднану територіальну громаду.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з`явився, Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.
Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.
У зв`язку із відсутністю заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-281Цивільного процесуального кодексу України(далі- ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що 08.08.2013 року складено відповідний актовий запис за № 723.
Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_2 25 травня 2013 року, все майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що на день смерті ОСОБА_2 буде йому належати і на що за законом він матиме право останній заповів ОСОБА_1 , 1963 року народження.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.
Як убачається з копії спадкової справи № 4/2014 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліфанової І.О. із заявою за №8 від 30 квітня 2014 року про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , тому що проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою.
До складу спадкового майна увійшло: частина квартири АДРЕСА_1 ; грошові вклади в АТ «Ощадбанк»; земельна ділянка, яка відповідно до Рішення № 88/6 від 14.08.1997 р. Виконкому Хотівської сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок громадянам, земельні ділянки яких розташовані на території Хотівської сільської ради» була передана безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 для ведення садівництва в розмірі 0,06 га та розташована в с. Круглик Садове товариство «Росинка» на підставі ст. 9 Земельного кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. За життя ним Державний акт на право власності на земельну ділянку отримано не було.
24.06.2014 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади в АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано в реєстрі №1104.
Цього ж дня Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано в реєстрі №1106.
30.10.2020 р. за № 102/02-14 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О. надано відповідь ОСОБА_1 щодо поданої ним заяви № 159 від 30.10.2020 року про видачу ОСОБА_1 як спадкоємцю за заповітом Свідоцтва про право на спадщину до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на земельну ділянку, 06 га та розташована в с. Круглик Києво-Святошинського району Київської області Садове товариство «Росинка», про те що ним надані всі документи, окрім правовстановлювального документа на земельну ділянку, тому для вирішення питання у безспірному порядку він має право звернутися до суду для визнання права власності на вказану земельну ділянку.
Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.
Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України(далі -ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Європейський суд з прав людини, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) (рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine).
У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.
Разом із тим, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.
Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.
Так, зокрема, статтею 118 ЗК України (у редакції серпень 2003 року) визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 за життя не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки загальною площею 0,06 га, що була надана йому в приватну власність ОСОБА_2 для ведення садівництва та зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку на своє ім`я.
Після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в управління спадковим майном вступив ОСОБА_1 .
Як убачається із заяви ОСОБА_2 від 30.11.2003 року, поданої Начальнику Києво- Святошинського районного відділу земельних ресурсів, останній просив виконати інвентаризацію вказаної земельної ділянки та виготовити Державний акт на право приватної власності на землю. Вищезазначений державний акт не реєструвався та не видавався.
Відповідно до Акта на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування у садівничому товаристві «Росинка», діл. № 64 20.11.2003 року встановлено на місцевості межі землекористування.
Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до законодавства України, проте не завершив її у зв`язку зі смертю, а тому право на завершення приватизації мають його спадкоємці.
Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.
Предметом спору у цій справі є визнання права на завершення приватизації земельну ділянку у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця.
Як убачається з матеріалів справи, передача безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва в розмірі 0,06 га, яка розташована в с. Круглик Садове товариство «Росинка» здійснювалось підставі ст. 9 Земельного кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року.
Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Виходячи з наведеного, позивач, успадкувавши належне померлому батькові майно, набув право на спадкування усіх його прав та обов`язків, що належали йому на день смерті, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлому за життя на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст.4,5,6,12,13,189-200,209-246,265,268,273, 280,352,354-356 ЦПК України, ст. ст. 3, 81, 118, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права на завершення процедури приватизації задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення процедури приватизації та право на отримання на його ім`я правовстановлюючих документів про право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,06 га, яка розташована в с. Круглик Садове товариство «Росинка» Києво-Святошинського району Київської області, передану йому на підставі рішення №88/6 від 14.08.1997 року Виконкомом Хотівської сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок громадянам, земельні ділянки яких розташовані на території Хотівської сільської ради».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Феодосіївська сільська об`єднана територіальна громада, , адреса: 08173, Київська область, с. Ходосівка, вул. Панаса Мирного, 2.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО