Справа № 158/2770/20
Провадження № 2/0158/1/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2023 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ) про поділ спільного майна подружжя.
Позивач зазначає, що оскільки квартира була зареєстрована на дружину, то вони усно домовились, що здійснення ремонту та приведення квартири в придатний для комфортного проживання стан буде проводитися за кошти позивача, а після того квартира буде вважатись їхньою спільною власністю. Відповідно до звітів про незалежну оцінку вартість вищевказаної квартири до ремонту станом на 15.03.2018 складала 449 400 грн., а після ремонту станом на 2020 рік 1 293 000 грн. Відтак, оскільки квартира за час шлюбу значно збільшилась у вартості, тому вона є спільною сумісною власністю. Таким чином, вартість усього майна, яке є спільною власністю подружжя, становить 1 818 200 грн. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати за ним право спільної сумісної вартості на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача 1/2 частку вартості спільного майна в розмірі 909 100 грн.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Крім того, ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 .
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що квартира набута нею до шлюбу з позивачем та на підставі договору дарування, тому в силу ст. 57 СК України не може вважатися спільним майном подружжя. Жодних усних чи письмових домовленостей про те, що вказана квартира коли-небудь стане спільною власністю не було та не могло бути, оскільки вказана квартира подарована їй її батьком.
Також зазначає, що під час спільного проживання з позивачем у квартирі проводилися поточні ремонтні роботи та закуплялися меблі та предмети домашнього вжитку, однак оплата на поточний ремонт та закупку меблів здійснювалася переважно її батьком ОСОБА_6 , а також з їхнього спільного позивачем бюджету. При цьому сімейний бюджет переважно складався із зароблених нею коштів, оскільки позивач у період шлюбу ніде не працював. Крім того, вказує, що за їхніми домовленостями організацією купівлі будматеріалів та меблів дійсно займався позивач, оскільки відповідач постійно була на роботі, а він ніде не працював. Зазначає, що жоден із наданих позивачем доказів не підтверджує, що надані товарні чеки та видаткові накладні були оплачені позивачем за його кошти та були використані саме для поліпшення вищевказаної квартири. Таким чином, надані позивачем докази жодним чином не можуть свідчити про здійснення будь-яких поліпшень її майна та про істотне збільшення вартості належній їй на праві власності квартири. А надані позивачем копії розписок від невідомих їй осіб про отримання ними коштів від позивача за виконані ремонтні роботи не підтверджують існування будь-яких цивільних правовідносин, оскільки не містять інформацію про дату та час здійснення таких робіт та право власності на кошти, які нібито передавалися за такими розписками.
Щодо стягнення компенсації за автомобіль марки Volkswagen LT35, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначила, що сам по собі факт набуття у власність спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, надані позивачем роздруківки з інтернет-ресурсу з продажу автомобілів «Avto.ria» та «OLX» не можуть бути ні доказами визначення середньої ринкової вартості автомобіля, ні доказом визначення дійсної вартості автомобіля.
Щодо меблів та техніки на суму 300 000 грн. зазначила, що вартість вказаного майна, включеного позивачем до поділу, визначена ним відповідно до товарних чеків, видаткових накладних, тощо на момент їх складання. Однак вказані документи не визначають дійсну вартість зазначеного майна на теперішній час, тому заявлена позивачем вартість вказаного майна заперечується відповідачем в повному обсязі. Крім того, надані товарні чеки та накладні не містять індивідуальних ознак, за допомогою яких їх можливо ідентифікувати та порівняти із заявленим позивачем майном. Вказані обставини унеможливлюють проведення розподілу речей. Також неможливо встановити чи дійсно вказані меблі та речі були придбані позивачем, чи використовувались вони спільно під час шлюбу і чи залишились у власності відповідача.
Крім того, відповідач вказує, що позивач звертаючись із вимогою про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в розмірі 909 100 грн., що становить компенсацію вартості 1/2 частини заявленого майна, яке він вважає спільним, не ставить питання щодо припинення свого права власності на таке майно. Водночас, отримання грошової компенсації можливо лише при вирішенні питання щодо повного переходу права власності до відповідача. Окрім того, обраний позивачем спосіб поділу такого майна як отримання грошової компенсації його вартості не звільняє від обов`язку попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми та згоду відповідача із даним способом поділу майна.
У доповненнях до відзиву представник відповідача зазначив, що спірний транспортний засіб було придбано та в подальшому продано під час шлюбу сторін, а тому презюмується, що кошти, отримані від його відчуження були використані в інтересах сім`ї, а не в особистих інтересах відповідача. Зворотного позивачем не доведено, тому вимога про стягнення на користь позивача 1/2 вартості автомобіля є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Крім того, зазначив, що відповідно звіту про незалежну оцінку квартири, здійснену на замовлення відповідача, реальна вартість спірної квартири станом на 08.12.2020 становить 781 390 грн. При цьому на формування ринкової вартості істотний вплив має не факт істотного поліпшення її стану, а тенденції дорожчання квадратного метру нерухомості у даному регіоні. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що витрати відповідно до доданих до позовної заяви чеків і накладних були здійснені ним за власні кошти та кошти, які йому надала його матір. В період перебування у шлюбі його доходи були значно вищими, аніж доходи відповідача, що підтверджується електронними виписками про його доходи на 2018-2019 роки.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2021 витребувано з Територіального сервісного центру 0741 МВС України витяг з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо зареєстрованих транспортних засобів, їх власників та належних користувачів стосовно автомобіля марки «Volkswagen LT35», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та належним чином завірені копії документів, які послугували підставою для перереєстрації даного транспортного засобу 08.01.2020.
02.02.2021 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача на його користь 1/2 частку вартості спільного майна в розмірі 910 821 грн.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.06.2021 призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) До якого виду (поточний, капітальний тощо) відноситься ремонт, проведений у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 .? 2) Чи проведено перепланування квартири та чи збільшена площа вказаної квартири після ремонту? 3) Якою була ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 22 жовтня 2017 року? 4) Яка дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_2 станом на момент проведення експертизи? 5) Чи є істотним збільшення вартості квартири після ремонту в порівнянні з оціночною вартістю до ремонту і чи є таке збільшення наслідком проведеного ремонту? 6) Які поліпшення (ремонтно-будівельні роботи, оздоблення, обладнання тощо) здійснені в квартирі АДРЕСА_2 з 22 жовтня 2017 року до моменту проведення експертизи та яка вартість таких поліпшень (матеріалів, обладнання, робіт, оздоблення щодо)? 7) Які поліпшення є невід`ємними складовими даної квартири, яка їхня вартість та як вони вплинули на реальну вартість квартири на момент проведення експертизи? 8) Наскільки збільшилася купівельна вартість зазначеної квартири внаслідок внесених невід`ємних поліпшень у відсотковому значенні на час проведення експертизи? Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.09.2021 у зв`язку з надходження клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.11.2021 задоволено клопотання експерта та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.04.2022 у зв`язку з надходженням висновка експерта поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2023 призначено у справі судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Яка дійсна (ринкова) вартість спільного майна подружжя станом на час проведення експертизи відповідно до переліку? Проведення експертизи доручено судовим експертам Волинської торгово-промислової палати. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Постановою Волинського апеляційного суду від 06.03.2023 ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2023 залишено без змін.
12.05.2023 Волинською торгово-промисловою палатою повернуто ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2023 без виконання, оскільки ОСОБА_4 подано до них заяву про неможливість здійснення оплати такої експертизи.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.05.2023 поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.05.2023 призначено у справі судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Яка дійсна (ринкова) вартість спільного майна подружжя станом на час проведення експертизи відповідно до переліку? Проведення експертизи доручено судовим експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.07.2023 у зв`язку з надходженням клопотання експерта поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2023 задоволено клопотання експерта, зобов`язано ОСОБА_5 забезпечити безперешкодний доступ до об`єкта дослідження, зобов`язано ОСОБА_1 здійснити оплату вартості проведення експертизи відповідно до рахунка-фактури від 06.07.2023, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
31.08.2023 до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи у зв`язку з відсутністю її оплати.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.09.2023 поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.11.2023 провадження у справі в частині стягнення вартості автомобіля марки «Volkswagen LT35», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , закрито.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.12.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової товарознавчої експертизи.
13.12.2023 позивачем подано до суду заяву про уточнення розрахунку вартості майна, яке підлягає поділу, в якій він просив суд стягнути з відповідача вартість 1/2 частки майна подружжя в розмірі 682 350,50 грн.
У додаткових поясненнях від 19.12.2023 представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не доведено, що за час шлюбу вартість та стан квартири змінився настільки, що її стан на момент укладення шлюбу став несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим станом, який з`явився від таких змін. Тому відсутні підстави визнавати за позивачем право спільної сумісної вартості на спірну квартиру. Крім того, позивач не заявляв вимоги про відшкодування вартості половини затрат, понесених подружжям на поліпшення стану спірної квартири, а вимоги заявлялись про відшкодування вартості 1/2 частини квартири і такі вимоги не є тотожними. Відтак, задовольняти позов і у такий спосіб немає підстав, у зв`язку із незаявленням позивачем таких позовних вимог. Крім того, відповідач наполягає, що майно, яке було придбано сторонами за час шлюбу, було поділене між ними у добровільному порядку, а більшість придбаного за наданими позивачем документами майна відповідач взагалі не бачила і не знає кому відповідач його передав. Окрім того, відповідач не довів належними та допустимим доказами, що хоча б якась частина переліченого майна знаходиться у розпорядженні відповідача.
22.12.2023 представником позивача подано до суду додаткові пояснення, у яких представник позивача просить суд стягнути з відповідача вартість 1/2 частки в спільному майні подружжя в розмірі 731 818 грн. Крім того, зазначив, що твердження відповідача про те, що вони добровільно поділили майно не відповідає дійсності. На момент його виселення з квартири у серпні 2020 року всі їхні спільні речі залишилися у квартирі і фактично були новими.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що ремонт у квартирі робив за власні кошти. Сума власних коштів становила 20 000 доларів, а 10 000 доларів він позичив у своїх батьків. Також у подружжя були спільні кошти в розмірі 5000 доларів, які були подаровані їм на весілля.
Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях та з урахуванням уточнених позовних вимог.
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Додатково зазначила, що ніяких усних домовленостей між нею та позивачем щодо квартири не було. Ремонт квартири робився у 2018 році та на початку 2019 року. Ремонтом займався чоловік. На ремонт квартири були використані її власні кошти та 8000 доларів, які були подаровані їм на весілля. Також вказала, що суми, які зазначені позивачем за придбання деяких меблів та техніки, не відповідають дійсності, заявлену позивачем вартість вказаних речей заперечила. Так, диван вони купували за 15 000 грн. через інтернет безпосередньо у фірми - виробника. У ФОП ОСОБА_7 , який є товаришем позивача, вони взагалі нічого не придбавали. Багато речей було придбано за її власні кошти. ОСОБА_8 збільшуване подарувала бабуся. Кутову шліфувальну машину та багато інших речей вона взагалі не бачила.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.
Так, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 20.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н.В., зареєстрованим у реєстрі за №1639, ОСОБА_5 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с.140-141).
Також судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 22.10.2017 уклали шлюб, який зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №1625, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.10.2017 (т.1, а.с.9).
Вказаний шлюб розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.11.2020, що не заперечується сторонами.
Позивач зазначає, що ним за власні кошти придбавались будівельні матеріали та проведено ремонт вказаної квартири, у зв`язку з чим вартість квартири за час шлюбу значно збільшилась у своєму розмірі, тому просить суд визнати за ним право спільної сумісної власності на вказану квартиру та стягнути з відповідача на його користь 1/2 частки її вартості.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.
Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Так, відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.
Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
У частині сьомій вказаної статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей (частина перша статті 59 СК України).
У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
З наведеного слідує, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.
Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73).
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.
Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.
У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.
Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.
Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №214/6174/15-ц, постанові Верховного Суду від 30.08.2022 року у справі №154/2487/16-ц.
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що внаслідок виконаних ремонтно-будівельних робіт, які були зроблені за його особисті кошти, вартість належної відповідачу квартири значно зросла, а відтак це майно можливо визнати спільною власністю подружжя.
Водночас, позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вказані ремонтно-будівельні роботи проводились саме за його особисті кошти.
Крім того, відповідно до висновка судової інженерно-технічної експертизи №8 від 12.04.2022 у квартирі АДРЕСА_2 виконано реконструкцію, перепланування квартири, збільшено загальну площу квартири та зменшено її житлову площу. Також встановлено, що вартість вказаної квартири станом на 22.10.2017 становить 18 534 доларів США, що із врахуванням курсу долара США 26,49 грн. становить 490 966 грн., а вартість вказаної квартири станом на 27.01.2022 (в технічному стані 2017 року) із врахуванням курсу долара США 28,79 грн. становить 533 585 грн. Крім того, експертом встановлено, що ринкова вартість даної квартири станом на 27.01.2022 становить 889 569 грн. (т.2, а.с.127-144).
Таким чином, із вказаного висновка слідує, що після здійсненого ремонту вартість квартири збільшилась на 355 984 грн. (889 569 грн. - 533 585 грн.), тобто на 40%.
Відтак, вказаним висновком не підтверджено, що первинна квартира, яка належала відповідачу на праві приватної вартості, внаслідок проведених ремонтних робіт розчинилася, втратилась чи стала настільки несуттєвою, малозначною у порівнянні із тією квартирою, яка з`явилася під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи позивача, який не є власником.
Отже, відповідно до частини першої статті 62 СК України позивачем не доведено, що майно відповідача за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя і така частка майна може бути визнана за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно, стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частки вартості спірної квартири. Разом з тим, наведене не позбавляє позивача права вимагати з відповідача (власника квартири) грошової компенсації понесених затрат на здійснення ремонту квартири. Водночас, у даній справі позивачем така позовна вимога не заявлялась.
Щодо вимоги позивача про стягнення 1/2 частки вартості іншого спільного майна подружжя, суд зазначає наступне.
Так, у частині третій статті 368 ЦК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із частинами першою та другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження придбання під час перебування у шлюбі спільного майна (ліжка, барних крісел, змішувача кухонного, випрямляча для волосся, роутера, дивана, люстр, прально-сушильної машини, матраца, шаф, прихожої, комплекта меблів до ванної кімнати, наматрацник, чайника, дзеркала, сковороди, кутової шліфувальної машини, посуду, килимів, світильник, мікрохвильової печі, кухонного гарнітуру тощо) позивачем надано суду видаткові накладні, товарні чеки, квитанції. Разом з тим, із частини доданих документів неможливо встановити покупця товару. Водночас, відповідачем придбання частини вказаного майна взагалі заперечувалось, а також заперечувалось придбання іншого майна за цінами, зазначеними позивачем.
Судом двічі за клопотанням представника позивача призначалась судова товарознавча експертиза для визначення вартості вказаного майна, проведення якої доручалось різним експертним установам. Однак вказані експертизи не були проведені у зв`язку з не оплатою позивачем їх вартості.
Відтак, враховуючи, що позивач за допомогою належних та допустимих доказів не довів факт придбання такого майна, його вартість на час розгляду справи, а також те, що дане майно взагалі існує на момент розгляду справи та перебуває у відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 1/2 частки вартості вказаного майна також не підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 139 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, тому понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають, а залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова