Справа № 509/6222/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року смт Овідіополь Овідіопольський районний суд Одеської областіу складі:

головуючого судді Панасенко Є.М.

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/6222/19 за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області третя особа ОСОБА_2 , про скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Житлово-будівельного кооперативу «Марін Білдер», третя особа ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

21.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольскогого районного суду Одеської області з позовом про скасування рішення про надання земельної ділянки у власність до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона є власницею житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (що є одним і тим самим будинком по АДРЕСА_2 ), загальна площа 270,4 кв.м., житлова площа 90,9 кв.м., що складається А- житловий будинок, І - вимощення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37, що був введений в експлуатацію в 2008 році під будівельною адресою АДРЕСА_3 .

В обґрунтування поову зазначила, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2017 року та Постановою ВС від 11.07.2018 року встановлено, що третя особа ОСОБА_2 незаконно набула право власності на її будинок за адресою АДРЕСА_1 , за котрий вона сплатила кошти в повній мірі, та який фактично є її власністю.

Вказаним судовим рішенням скасовано правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , тобто право власності ОСОБА_2 на будинок та землю - припинено.

Єдиною підставою надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:1416 для будівництва і обслуговування житлового будинку - була підстава набуття права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ,.

Але, позивач, фактично будучи власником житлового будинку, не може реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки під вказаним будинком, оскільки існує оскаржуване рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015№1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:1416 у власність.

Отже, позивач вважає, що її право на землю порушується та не визнається відповідачем, а тому для захисту її прав необхідно скасувати рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015№1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:1416 у власність.

Ухвалою Овідіопольського районного суду від 25.11.2019 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та ОСОБА_2 про скасування рішення про надання земельної ділянки у власність. Вказаною ухвалою також накладено арешт та оголошено заборону відчуження на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416; Заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в т.ч. нотаріусам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимогЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416, окрім виконання даної ухвали; Заборонити на час розгляду даної справи Таїровській селищній раді Овідіопольського району Одеської вносити зміни до рішення сесії Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015 №1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416; Заборонити на час розгляду даної справи Таїровській селищній раді Овідіопольського району Одеської області та виконавчому комітету Таїровської селищної ради змінювати адресу земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1416 : АДРЕСА_1 ; приймати рішення щодо здійснення землеустрою (поділ, виділ, об`єднання, встановлення меж, ін.), відчуження, та вчинення щодо вказаної земельної ділянки інших правочинів.

18.12.2019 року ухвалою суду залучено до участі у справі - ОСОБА_2 , в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

06.11.2019 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та Житлово-будівельного кооперативу «Марін Білдер» про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.11.2019 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та Житлово-будівельного кооперативу «Марін Білдер» про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2021 року цивільну справу №509/6222/19 за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, 3-тя особа ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність та цивільну справу №509/5954/19 за позовом ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Житлово-будівельного кооперативу «Марін Білдер», третя особа ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності, - об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - №509/6222/19.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Житлово-будівельного кооперативу «Марін Білдер», третя особа ОСОБА_1 , в частині зобов`язання Житлово-будівельний кооператив «Марін Білдер» внести зміни до виписки з Протоколу рішення правління № 25/11/14 від 25.11.2014 р. про надання згоди на вилучення з землекористування та передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0302 га в частині місце розташування земельної ділянки та зазначити адресу, яка є чинною, а саме: АДРЕСА_1 , та стягнення на користь ОСОБА_2 з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області судових витрат - залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.02.2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року в частині задоволення заяви позивача про забезпечення позову скасовано. Прийнято в цій частині постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування рішення про надання земельної ділянки у власність відмовлено.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.02.2023 року вжито заходи забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 шляхом встановлення заборони відповідним суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, здійснювати будь-які дії щодо розпорядження нерухомим майном стосовно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 37).

Ухвалою суду від 11.04.2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судовий розгляд.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В письмових поясненнях поданих до суду раніше представник позивача просила суд відмовити у задоволенні зустрічного позову, адже вони є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути задоволені судом, з огляду на те, що ОСОБА_2 жодного відношення до нерухомості що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , не має.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судові засідання після закриття підготовчого провадження не з`являлася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Додаткових заяв чи клопотань на адресу суду не надсилала.

Відповідач за зустрічним позовом Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області по справі свою позицію виклала стосовно позову ОСОБА_2 , відзиву на позов ОСОБА_1 не подала, представники відповідача в судові засідання не з`являлися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Згідно ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона є власницею житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (що є одним і тим самим будинком по АДРЕСА_2 ), загальна площа 270,4 кв.м., житлова площа 90,9 кв.м., що складається А- житловий будинок, І - вимощення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37, що був введений в експлуатацію в 2008 році під будівельною адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2017 року та Постановою ВС від 11.07.2018 року встановлено, що третя особа ОСОБА_2 незаконно набула право власності на її будинок за адресою АДРЕСА_1 , за котрий вона сплатила кошти в повній мірі, та який фактично є її власністю.

Вказаним судовим рішенням скасовано правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , тобто право власності ОСОБА_2 на будинок та землю - припинено.

Єдиною підставою надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:1416 для будівництва і обслуговування житлового будинку - була підстава набуття права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Але, позивач, фактично будучи власником житлового будинку не може реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки під вказаним будинком, оскільки в існує оскаржуване рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015№1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416 у власність.

Отже, позивач вважає, що її право на землю порушується та не визнається відповідачем, а тому задля захисту її прав необхідно скасувати рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015№1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416 у власність .

Позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. Зазначає, що вона є власницею житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , а рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015№1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416 у власність є помилковим в частині визначення адреси, та просить суд зобов`язати Таїровську селищну раду Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015№1245-VI внести зміни до вказаного рішення та визнати за нею право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер :02:008:1416.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема згідно Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.03.2020 року по справи 509/4936/18, залишеного без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 28.12.2020 року та від 13.01.2021 року та Постановою ВС від 18.07.2022 р - позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на, в тому рахунку, - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (який фактично є житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 (будівельний номер 3/7)).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (що є одним і тим самим будинком по АДРЕСА_2 ), загальна площа 270,4 кв.м., житлова площа 90,9 кв.м., що складається А- житловий будинок, І - вимощення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37, що був введений в експлуатацію в 2008 році під будівельною адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.09.2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.11.2017 року та постановою ВС від 11.07.2018 року по справі 509/5216/13-ц свідоцтво про право власності ОСОБА_2 від 18.11.2014 року на житловий будинок по АДРЕСА_4 ) визнано недійсним та визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:008:1416 СТА 147112 від 07.08.2015 року, тобто право власності ОСОБА_2 на дім та землю припинено.

Спір по справі №509/5216/13-ц (№2/1521/543/12) за позовом ОСОБА_1 до ЖБК «Марін-Білдер» та інших відповідачів, які порушили її права власника - в суді тривав з 2012 року до 2017 року. В рамках вказаної справи позовні вимоги забезпечувались не один раз та спірні житлові будинки та земельні ділянки були заарештовані, заборону на їх відчуження було накладено ухвалами Овідіопольського районного суду від 19.04.2012 року, 10.12.2012 року, 29.04.2014 року, 05.09.2014 року, 01.10.2014 року, 08.12.2014 року, 07.12.2015 року.

Отже, до реалізації житлового будинку в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 будинки були заарештовані мінімум чотири рази.

Відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2022 року по справі 509/4782/19 судом встановлено, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 використала одні й ті самі документи для реєстрації права власності за нею на житловий будинок адресою АДРЕСА_1 , правовстановлюючі документи на котрий скасовані рішенням Овідідопольського районного суду від 15.09.2017 року, та для реєстрацїї права власності за нею на житловий будинок адресою АДРЕСА_2 , чим порушила право власності ОСОБА_1 на спірну нерухомість.

Відповідно до вказаного рішення суду, суд дійшов до висновку, що ефективним способом захисту права власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_4 , що є одним і тим самим будинком за адресою АДРЕСА_2 є припинення права власності ОСОБА_2 на житловий будинок в АДРЕСА_2 шляхом скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондар О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46779750 від 08.05.2019 17:24:00 та скасування запису про право власності: 31469295 від 06.05.2019 12:25:38.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 , за наявності рішення суду по справі № 509/5216/13-ц про скасування правовстановлюючих документів за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості, що розташований в АДРЕСА_5 , наразі АДРЕСА_1 неправомірно, на підставі тих самих документів, що були підставою реєстрації права власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , за нею, зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, що розташований в АДРЕСА_2 .

Указані обставини, встановлені в справах 509/5216/13-ц, 509/4936/18, 509/4782/19 - мають приюдиційне значення в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України при розгляді цієї справи та не підлягають доказуванню.

Згідно з наявними у справі 509/5216/13-ц доказами установленим є факт, що ОСОБА_1 виконала в повному обсязі свої зобов`язання за договорами від 18.03.2005 року про будівництво спірних будинків, укладених із ЖБК «Марін-Білдер», здійснивши 100 % оплату спірної нерухомості цим самим набула майнові права на неї.

ЖБК «Марін-Білдер», незважаючи на фактичне закінчення будівництва, введення будинків в експлуатацію, свої зобов`язання щодо фактичної передачі спірних будинків позивачу відповідно до умов договору не виконало, що стало підставою для звернення останньої з цим позовом до суду.

Вказаним судовим рішенням скасовано правовстановлюючі документи на житловий будинок та на землю за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану нерухомість в Єдиному державному реєстрі прав власності.

Єдиною підставою надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку було набуття права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

А оскільки відпала підстава для надання землі у власність, то суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення Таїровської селищної ради.

Житловий будинок є об`єктом нерухомого майна, безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою і невіддільний від неї. Тому забезпечення прав власника житлового будинку, як і іншої нерухомості, невіддільне від вирішення питання про долю земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомого майна та тієї її частини, яка необхідна для обслуговування цього нерухомого майна, оскільки в іншому випадку право власності на нерухоме майно буде примарним, ілюзорним, так як не може бути реалізованим.

Отже, на сьогодні, права позивача ОСОБА_1 на землю порушуються та не визнаються відповідачем, а оскаржуване рішення Таїровської селищної ради підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 116, 120 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на землю під будинком набувається в разі наявності права власності на будинок, а тому право на землю похідне від права на нерухомість на цій землі, і в разі незаконного набуття права власності на нерухомість незаконним є набуття права на землю.

Отже постало питання захисту права позивачки на землю, яке на думку суду має бути захищено в обраний позивачкою спосіб виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналогічні положення передбачені у ст. 377 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) - до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином нормами ЗК України та ЦК України закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні із нормою 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку, переходу права на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на цій земельній ділянці об`єкти. Це правило застосовується і стосовно випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при набутті права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, оскільки право власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 - припинено за рішеннями Овідіопольського районного суду Одеської області, то і право власності на землю під вказаним будинком має бути припинено, слідуючи принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Що стосується обраного способу захисту прав позивачки, то суд зазначає, що позивач немає іншого способу оформлення права власності на спірну земельну ділянку не скасувавши право власності за попереднім власником в судовому порядку, а тому обраний нею спосіб судового захисту є ефективним.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

Ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В даному випадку, рішення селищної ради про надання у власність земельної ділянки за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовчим актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів (констатує факт надання згоди), є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям та виконанням, а тому скасувати такий документ можна тільки в судовому порядку.

Оскільки право власності на землю набувається на підставі відповідних рішень органу місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, скасовуватися можуть як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні правовстановлюючі документи, так і самі правовстановлюючі на земельні ділянки документи (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц).

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Набуття у власність земельної ділянки ОСОБА_2 похідне від права власності на будинок, оскільки право власності на будинок набуто незаконно та припинено, то і відсутні підстави для набуття права власності на землю під нерухомістю та правовстановлюючі документи на земельну ділянку у вигляді рішень Таїровської селищної ради скасовуються судом.

Отже, за встановлених судом обставин справи, скасування рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.07.2015№1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:1416 у власність є ефективним способом захисту порушених прав позивачки ОСОБА_1 .

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 1 Додатку до Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, що затверджений Постановою КМУ від 7 липня 2021 р. № 690 затверджено Перелік об`єктів нерухомого майна, яким не присвоюється адреса, так - Земельним ділянкам не присвоюється поштова адреса.

Отже, земельна ділянка ідентифікується за кадастровим номером та за об`єктом нерухомості, що на ній розташований.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом щодо зміни адреси земельної ділянки з АДРЕСА_6 та визнання за нею права власності на земельну ділянку вони спростовуються вищевикладеним, а отже є безпідставними, необґрунтованими та відхиляються судом, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_2 не є власником нерухомості, що розташована на земельній ділянці кадастровий номер :02:008:1416.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 116, 120 ЗК України, ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, ст. 223, ч.2 ст. 247, ст. 259, 263-265 ЦПК України, ст. 377 ЦК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіо польського району Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення про надання земельної ділянки у власність - задовольнити в повному обсязі.

Рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10 липня 2015 року № 1245-VI про надання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 0302 га за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:008:1416 у власність, - скасувати.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Житлово-будівельного кооперативу «Марін Білдер», третя особа ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко