Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1747/23
Провадження № 2/279/679/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 279/1747/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений шлюб 08 червня 2013 року, про що складений актовий запис №144.

Під час шлюбу, 12 січня 2022 року, ними було придбано автомобіль марки Vоlkswagen Тоuran (VIN: НОМЕР_1 ), 2008 року випуску, об`єм двигуна 1,4, вид палива - бензин, МКПП, державний номерний знак НОМЕР_2 - вартість на момент придбання якого складала 14 000 доларів США.

На момент складання позовної заяви вони з чоловіком разом не проживають, оскільки у них відбулись розбіжності в стосунках і вони мають намір розірвати шлюб.

Оскільки автомобіль був придбаний під час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, і враховуючи той факт, що у них відбулись розбіжності у стосунках, має намір поділити спільне майно.

Відповідно ст.60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно ч. 1 ст.69 Сімейного Кодексу України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно ч.2 ст.183 Цивільного Кодексу України - неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Так як автомобіль неможливо поділити без втрати його цільового призначення, вона бажає отримати грошову компенсацію за автомобіль у розмірі половини його вартості.

Відповідно ч.2 ст.364 Цивільного Кодексу України - якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦКУ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Домовленості про інший розмір часток майна подружжя не має, шлюбний договір не укладався.

При зверненні до ТСЦ-1871 з метою отримання витягу про реєстрацію даного автомобіля, їй було відмовлено, мотивуючи це тим, що тільки власник на кому рахується даний автомобіль, може отримати дану інформацію.

Відповідно аналізу ринку продажу автомобілів на момент складення позовної заяви середня ринкова вартість автомобіля марки «Vоlkswagen Тоuran» 2008 року випуску з такими ж характеристиками складає 7 500,00 доларів США, що є еквівалентом - 307500,00 грн.

Її частка складає 153750,00 грн.

Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 Постанови).

В даний час, їй стало відомо, що відповідач продав даний спірний автомобіль без погодження із нею, коштів за належну їй частину автомобіля вона не отримала.

Просить поділити спільну сумісну власність, а саме - автомобіль марки Vоlkswagen Тоuran (VIN: НОМЕР_1 ), 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнути на її користь грошову компенсацію у розмірі половини вартості автомобіля марки Vоlkswagen Тоuran (VIN: НОМЕР_1 ), 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 149094 грн. Одночасно просить стягнути з відповідача на її користь витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі - 1490,94 грн.

24.05.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками направлялась рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача, однак не були отримані останнім.

Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду.

У встановлений строк відзив на позов та будь-які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 08.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 28.03.2022 року серії НОМЕР_3 .

Інформація про розірвання шлюбу станом на день розгляду справи відсутня.

Позивач порушила спір з приводу поділу спільного майна подружжя, який регулюється нормами цивільного та сімейного законодавства, зокрема ст.ст.60, 70-71 СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплене у статті 368 ЦК України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя стаття 368 ЦК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна, про що роз`яснено в пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

У пунктах 22, 30 зазначеної постанови роз`яснено, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Позивач в позовній заяві вказує на те, що відповідач здійснив відчуження автомобіля без погодження з нею. Належну частину коштів від реалізації автомобіля вона не отримала.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Разом з тим, з матеріалів справи неможливо встановити коли саме було придбано майно, з приводу якого порушено спір, на кого воно було зареєстровано, що позбавляє можливості перевірити чи перебувало майно взагалі у власності сторін, його місцезнаходження ; якщо відбулось відчуження майна, то коли саме і за якою вартістю, а також чи в інтересах сім' ї, оскільки згідно положень ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. .

Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Однак, докази, в розумінні ст.76-81 ЦПК України, на підтвердження заявлених вимог позивачем до позовної заяви не подано.

Клопотання про їх витребування, у разі наявності складнощів щодо їх самостійно отримання, позивачем у порядку, встановленому законом , не заявлялось.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених вимог та оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач посилається як на предмет та підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки позивач не виконала свій процесуальний обов`язок доказування, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 60, 65, 70, 71 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 10.08.2013 року, Коростенським РС УДМС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий 21.12.2006 року, РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя: О.М.Шульга