Ухвала

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 466/1476/23

провадження № 61-8901ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Сергета В. В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження відмовлено.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сергета В. В. задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У червні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року, сформована в системі «Електронний суд», в якій заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як визначено у частині сьомій статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно із частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Пунктом 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі - Положення) визначені обов`язкові реквізити, які повинен містити ордер, який видається адвокатом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом представником ОСОБА_2 - адвокатом Сергетом В. В. до позовної заяви додано ордер серії ВТ № 1033826 від 11 лютого 2023 року на надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Сергетом В. В. у Шевченківському районному суді м. Львова на підставі договору про надання правової допомоги № 20230211 від 11 лютого 2023 року.

Крім цього, в ордері серії ВТ № 1033826 від 11 лютого 2023 року вказано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Сергета В. В. № 512 від 09 листопада 2011 року, видане Херсонською обласною кваліфікаційно-дисциплінарної комісією адвокатури на підставі рішення № 22 від 09 листопада 2011 року.

Проте, в ордері серії ВТ № 1033826 від 11 лютого 2023 року адвокатом було помилково зазначено дату видачі посвідчення адвоката, а саме - 09 листопада 2023 року, замість правильного 09 листопада 2011 року.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що адвокат Сергета В. В., звертаючись до суду першої інстанції в інтересах ОСОБА_2 , додав до позовної заяви ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», який підтверджує повноваження адвоката як представника, дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви з направленням справи для продовження розгляду до районного суду.

Верховний Суд зазначає, що помилка в даті видачі посвідчення адвоката не свідчить про неналежність ордеру на надання правової допомоги від 11 лютого 2023 року та про неналежність повноважень у Сергета В. В. на представництво ОСОБА_2 у Шевченківського районному суду м. Львова.

При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що вказана, обставина могла бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а не повернення позовної заяви з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, оскільки суд при застосуванні норм процесуального права допустив надмірний формалізм, що є порушенням права на справедливий судовий захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

Д. Д. Луспеник

С. Ф. Хопта