Житомирський апеляційний суд
Справа №287/2411/22 Головуючий у 1-й інст. Кононихіної Н.Ю.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №287/2411/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кравчук Василь Іванович

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кононіхіної Н.Ю

встановив:

У грудні 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.02.2017 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований Олевським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом №16. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із нею, що підтверджується поданими доказами. На теперішній час вони із відповідачем більше півроку проживають окремо. Вона разом із дітьми знаходиться на утриманні її батьків, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не працює. Вказує, що всі питання по господарству, виховуванню та утриманню дітей вирішує вона та її батьки, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків по утриманню сім`ї та вихованню дітей. Відповідач інших дітей немає, аліментів не сплачує, не є особою із інвалідністю, не страждає на тяжке захворювання, тому має сплачувати аліменти на утримання їхніх дітей.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, відповідачем у даній справі, та знаходиться на його повному утриманні, а відтак стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки є безпідставним, недоцільним, та таким, що не відповідає його призначенню, та порушує права платника аліментів. Також вважає, що висновки суду про те, що ОСОБА_2 є працездатним і як батько зобов`язаний матеріально утримувати дітей, є передчасними, оскільки дані обставини судом не встановлювалися, не досліджувалися питання фінансового становища відповідача, наявності інших дітей, тощо.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 11.08.2020 року (а.с.8-9).

28 лютого 2017 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 28.02.2017 року (а.с.4).

Відповідно до довідки Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №2353 від 05.12.2022 року, діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні (а.с.7).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , визнав позов повністю, є працездатним і як батько зобов`язаний матеріально утримувати своїх дітей, забезпечивши їх мінімально необхідними благами, які потрібні для життя та виховання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підтвердження доводів апеляційної скарги про проживання разом із відповідачем та перебуванні на його утриманні дочки - ОСОБА_3 представник відповідача подав наступні докази.

Довідку, яка видана ОСОБА_2 , та підтверджує, що його дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує Лопатинський ДНЗ №18 «Дзвіночок» з 01.09.2022 року по даний час (а.с.40).

Довідку Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №814 від 10.03.2023 року, із якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 (а.с.41).

Довідку Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №818 від 10.03.2023 року про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_2 та знаходиться на його утриманні (а.с.40).

Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи Лопатицьким старостиським округом від 10 березня 2023 року, яким встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає по АДРЕСА_1 з дня народження по даний час з батьком ОСОБА_2 (а.с.43).

Однак, подані стороною відповідача докази не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вони отримані після ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що подання доказів учасником справи та їх прийняття судом можливе лише за умови існування цих доказів до ухвалення рішення у справі і у випадку порушення строків їх подання за наявності об`єктивних причин.

Прийняття апеляційним судом доказів, які не існували на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, процесуальний закон не передбачає, оскільки таке очевидно та поза всяким розумним сумнівом буде суперечити меті апеляційного перегляду.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №908/1908/19, де Верховний Суд зазначив, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права щодо змагальності сторін, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (п.п.29-30 постанови).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі діти сторін проживають разом з матір`ю, так як ОСОБА_2 є їх батьком, на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про визнання позову, а також враховуючи право дітей на достатній рівень життя, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кравчук Василь Іванович -залишити без задоволення, а рішення Олевського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2023 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді