Справа № 703/5389/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Петренка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області про встановлення фактів прийняття спадщини та належності правовстановлюючого документа, -

встановив:

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення фактів прийняття спадщини та належності правовстановлюючого документу звернулась заявник ОСОБА_1 та просить суд: встановити факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Шелепухи Черкаського району Черкаської області ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном; встановити факт належності ОСОБА_3 , 1908 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Шелепухи Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 11, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0140029, що виданий Черкаською районною державною адміністрацією 20 січня 1997 року, який зареєстрований у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 21.01.1997 за № 653.

В обґрунтування заявлених вимог, заявник вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її рідна тітка (рідна сестра її матері) ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 12.11.2016 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

За життя, а саме 18.06.2010, тітка склала заповіт, згідно умов якого все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті належатиме їй по закону, заповіла заявниці ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 вона прийняла спадщину, подавши до Третьої черкаської державної нотаріальної контори у строк, визначений ст.1270 ЦК України, відповідну заяву; в зв`язку із цим була заведена спадкова справа №244/2016. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 ані за законом, ані за заповітом, крім неї, немає.

У зв`язку із цим нею було оформлено спадкові права на майно ОСОБА_2 , зокрема, на земельну ділянку площею 1,7014 га, кадастровий номер: :06:004:0235, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, Софіївська сільська рада, та на квартиру АДРЕСА_1 .

Водночас ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її бабуся по материнській лінії, а відповідно мати ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видано 01.04.1999 Софіївською сільською радою Черкаського району Черкаської області.

За життя ОСОБА_3 також склала заповіт, згідно умов якого все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті належатиме їй по закону, заповіла ОСОБА_2 . При цьому в заповіті не зазначено приналежність спадкоємця до родинних відносин відносно спадкодавця, тобто, що ОСОБА_3 заповіла усе своє майно доньці ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 як донька і спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, зокрема, домоволодінням АДРЕСА_2 .

Встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , є необхідним для оформлення нею в нотаріальному порядку права власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_2 і, зокрема, на домоволодіння АДРЕСА_2 та земельну ділянку розміром 1,58 га, що належить ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0140029 від 20.01.1997, яке остання прийняла після смерті ОСОБА_3 фактично, тобто в порядку ст.549 ЦК УРСР 1963 року, однак юридично не оформила.

Крім того, заявник вказує, що правовстановлюючий документ на одне із спадкового майна земельну частку (пай), виданий спадкодавцю за заповітом, ім`я та по батькові якого суттєво, на перший погляд, відрізняється щодо аналогічних даних, що містяться у формі №1 «Заява про видачу паспорта» як додатку до Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №316 від 17.08.1994, на підставі якого ОСОБА_3 20.07.1998 була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , оскільки копія паспорта бабусі у мене не збереглася, що перешкоджає мені в оформлені спадщини в нотаріальному порядку.

Мова йде про те, що в заповіті, посвідченому 12.06.1989 секретарем Софіївської сільської ради, спадкодавцем вказано ОСОБА_3 . Водночас власником земельної частки (паю) розміром 1,58 га згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0140029, що виданий 20.01.1997, є ОСОБА_4 .

Згідно експертного висновку №056/681-а/2 від 19.09.2017, підготовленого Українським бюро лінгвістичних експертиз, розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації варіантів особового: офіційних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та субнормативного ОСОБА_7 , який виник під графічним та орфоепічним впливом російської мови. Записи імені по батькові українською мовою ОСОБА_8 (заповіт), ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть), ОСОБА_10 (сертифікат на право на земельну частку (пай)) у документах наданих для експертизи, є ідентичними.

З метою позасудового встановлення належності вказаного правовстановлюючого документа заявник через свого представника звернулась до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, яке листом №29-23-0.3-3784/2-23 від 20.07.2023 повідомило мені, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавались громадянам з колективної та іншої форми власності с. Шелепухи Черкаського району, запис щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 відсутній. Водночас за №653 у вказаній Книзі значиться сертифікат серії ЧР №0140029, виданий на ім`я ОСОБА_12 .

Оскільки у позасудовий спосіб заявник позбавлена об`єктивної можливості встановити належність правовстановлюючого документа, з підстав того, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) взагалі не правильно вказано прізвище бабусі та у ГУ Держгеокадастрі в Черкаській області взагалі відсутній примірник даного сертифікату, а власник вказаного правовстановлюючого документа уже понад 20 років як помер, тому вона звертається до суду із цією заявою.

З огляду на те, що ім`я та по батькові моєї бабусі (спадкодавця) у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0140029 від 20.01.1997 різниться із ім`ям та по батькові її, що зазначені у формі №1 «Заява про видачу паспорта» як додатку до Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №316 від 17.08.1994, оскільки копія паспорта бабусі не збереглася, а означену копію форми №1 мною отримано від УДМС у Черкаській області згідно супровідного листа від 12.10.2023, а саме: у сертифікаті ім`ям та по батькові спадкодавця зазначено « ОСОБА_13 », а у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 від 20.07.1998, яким була документована ОСОБА_3 і який був виданий на підставі форми №1 «Заява про видачу паспорта», « ОСОБА_14 ».

В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити заяву з підстав, зазначених у ній.

В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши заявника, її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 12.11.2016 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.19).

За життя, а саме 18.06.2010, ОСОБА_2 склала заповіт, згідно умов якого все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті належатиме їй по закону, заповіла заявнику ОСОБА_1 , про що в матеріали справи надано копію заповіту (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_2 заявниця прийняла спадщину, подавши до Третьої черкаської державної нотаріальної контори у строк, визначений ст.1270 ЦК України, відповідну заяву; в зв`язку із цим була заведена спадкова справа №244/2016, що вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.21,22).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся заявниці по материнській лінії, а відповідно мати ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видано 01.04.1999 Софіївською сільською радою Черкаського району Черкаської області (а.с.15).

За життя ОСОБА_3 також склала заповіт, згідно умов якого все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті належатиме їй по закону, заповіла ОСОБА_2 (а.с.18). При цьому в заповіті не зазначено приналежність спадкоємця до родинних відносин відносно спадкодавця, тобто, що ОСОБА_3 заповіла усе своє майно доньці ОСОБА_2

ОСОБА_2 як донька і спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, зокрема, домоволодінням АДРЕСА_2 . Підтвердженням цього є довідки Софіївського старостинського округу виконавчого комітету Мошнівської сільської ради № 14-04/03-210, 14-04/03-22 та 14-04/03-217 відповідно від 18 та 27.07.2023, які додані в матеріали справи (а.с.25-27).

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_5 , то у даному випадку відносини спадкування регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування").

Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе застосувати під час вирішення цієї справи положення ч. 2 ст. 315 ЦПК України, згідно якої в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст.555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

В абзаці 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Таким чином, встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , є необхідним для оформлення заявницею в нотаріальному порядку права власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_2 і, зокрема, на домоволодіння АДРЕСА_2 та земельну ділянку розміром 1,58 га, що належить ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0140029 від 20.01.1997, яке остання прийняла після смерті ОСОБА_3 фактично, тобто в порядку ст.549 ЦК УРСР 1963 року, однак юридично не оформила.

Разом з тим, правовстановлюючий документ на одне із спадкового майна земельну частку (пай), виданий спадкодавцю за заповітом, ім`я та по батькові якого суттєво, на перший погляд, відрізняється щодо аналогічних даних, що містяться у формі №1 «Заява про видачу паспорта» як додатку до Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №316 від 17.08.1994, на підставі якого ОСОБА_3 20.07.1998 була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , оскільки копія паспорта не збереглася.

Так, в заповіті, посвідченому 12.06.1989 секретарем Софіївської сільської ради, спадкодавцем вказано ОСОБА_3 . Водночас власником земельної частки (паю) розміром 1,58 га згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0140029, що виданий 20.01.1997, є ОСОБА_4 (а.с.28).

Водночас, згідно експертного висновку №056/681-а/2 від 19.09.2017, підготовленого Українським бюро лінгвістичних експертиз, розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації варіантів особового: офіційних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та субнормативного ОСОБА_7 , який виник під графічним та орфоепічним впливом російської мови. Записи імені по батькові українською мовою ОСОБА_8 (заповіт), ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть), ОСОБА_10 (сертифікат на право на земельну частку (пай)) у документах наданих для експертизи, є ідентичними ( а.с.17).

Пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року у справі №545/1472/17 (провадження № 61-1584св17) зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

З метою позасудового встановлення належності вказаного правовстановлюючого документа заявник через свого представника звернулась до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, яке листом №29-23-0.3-3784/2-23 від 20.07.2023 повідомило, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавались громадянам з колективної та іншої форми власності с. Шелепухи Черкаського району, запис щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 відсутній. Водночас за №653 у вказаній Книзі значиться сертифікат серії ЧР №0140029, виданий на ім`я ОСОБА_12 (а.с.29). Примірник даного сертифікату у Відділі відсутній, у зв`язку з чим немає можливості надати його копію.

З огляду на те, що ім`я та по батькові спадкодавця у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0140029 від 20.01.1997 різниться із ім`ям та по батькові її, що зазначені у формі №1 «Заява про видачу паспорта» як додатку до Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №316 від 17.08.1994, оскільки копія паспорта не збереглася, а саме: у сертифікаті ім`ям та по батькові спадкодавця зазначено « ОСОБА_13 », а у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 від 20.07.1998, яким була документована ОСОБА_3 і який був виданий на підставі форми №1 «Заява про видачу паспорта», « ОСОБА_14 ».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Окрім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 вищевказаної постанови роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що невідповідність написання прізвища, ім`я та по батькові спадкодавця у вказаних документах виникла через допущену технічну помилку, всі дані, крім наведених розбіжностей, співпадають та встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 10, 247, 264, 265, 273, 293, 334-338 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області про встановлення фактів прийняття спадщини та належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Шелепухи Черкаського району Черкаської області ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , 1908 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Шелепухи Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 11, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0140029, що виданий Черкаською районною державною адміністрацією 20 січня 1997 року, який зареєстрований у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 21.01.1997 за № 653.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива