УХВАЛА

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 678/686/22

провадження № 61-8774ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 03 березня 2021 року вона була призначена на посаду начальника відділу будівництва, архітектури та земельних відносин Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Вказувала, що за свою трудову діяльність вона користувалися повагою в колективах, в яких працювала, сумлінно виконувала свої трудові обов`язки, є публічною особою та дорожить своєю діловою репутацією. Працюючи на займаних посадах, вона була неодноразово нагороджена подяками та почесними грамотами.

У червні 2022 року з соціальної мережі «Фейсбук» в групі «Дошка оголошень Летичева» їй стало відомо, що ОСОБА_2 розповсюдив стосовно

неї недійсну, та таку, що порушує право на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, інформацію, зокрема, що «ця коротка, ОСОБА_3 з земельного відділу рулить всім деребаном земельки в районі. Падло ще те. Але нічого,

на все свій час». Зазначала, що поширенням такої інформації їй завдано моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв`язку з чим, що вона була ображена

та принижена в соціальній мережі «Фейсбук» - групі, яка має 10 108 учасників.

Цю публікацію переглянула велика кількість учасників, за результатами перегляду та коментарями під цією публікацією до неї, як до посадової особи. почали надходити телефонні дзвінки щодо пояснення даної ситуації, тому вона вважала, що відповідач своїми протиправними діями грубо порушив її честь, гідність, ділову репутацію та завдав моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, позивачка просила: визнати недійсною та такою,

що порушує права її на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, наступну інформацію, зокрема, що «ця коротка, ОСОБА_3 з земельного відділу рулить всім деребаном земельки в районі. Падло ще те. Але нічого, на все свій час», яка розповсюджена в соціальній мережі «Фейсбук» ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно неї, шляхом опублікування в соціальній мережі «Фейсбук» та засобі масової інформації «Летичівська газета»; стягнути з ОСОБА_2

на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Визнано недійсною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, наступну інформацію, зокрема, що «ця коротка, ОСОБА_3 з земельного відділу рулить всім деребаном земельки в районі. Падло ще те. Але нічого, на все свій час», яка розповсюджена в соціальній мережі «Фейсбук» ОСОБА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_2 з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 , шляхом опублікування в соціальній мережі «Фейсбук» та засобах масової інформації «Летичівська газета».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформація, розповсюджена ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі «Фейсбук» в групі «Дошка оголошень Летичева», наступного змісту: «ця коротка, ОСОБА_3 з земельного відділу рулить всім деребаном земельки в районі. Падло ще те.

Але нічого, на все свій час», яка стосується саме ОСОБА_1 , яку переглянула велика кількість осіб, оскільки група є загальнодоступною та містить більше 10 000 учасників, є висловлюваннями, які грубо порушують її честь, гідність, ділову репутацію. Позивачка є посадовою (публічною) особою органу місцевого самоврядування, особою яка має статус особи, яка постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській атомній електростанції, та особою

з наявною ІІ групою інвалідності довічно. Тому, з метою захисту порушеного права, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену вищевказану недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 , шляхом опублікування в соціальній мережі «Фейсбук» та засобах масової інформації «Летичівська газета» та наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірні висловлювання щодо позивачки є власною критичною оцінкою (інтерпретацією) відповідачем діяльності позивачки як публічної особи, і не містять жодних фактичних даних (інформації) щодо неї. Про це свідчить і характер використаних мовно-стилістичних засобів - метафори, гіперболи («рулить всім дерибаном земельки…»). Висловлювання, здійснені відповідачем стосовно позивачки,

є оціночним судженням, а тому не можуть бути спростовані.

09 червня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася

до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суд від 23 лютого 2023 року в указаній справі, посилаючись

на порушення судом апеляційної скарги норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суд від 23 лютого 2023 року і залишити в силі рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права

та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право

на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції

про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу

до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. При цьому позовна вимога

про відшкодування моральної шкоди 100 000 грн є майновою вимогою, оскільки позивач їх визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 100 000 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим,

що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено,

що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої

чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи,

а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає

за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Хмельницького апеляційного суду від 23 лютого

2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд

не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська