Справа № 358/409/23 Провадження № 2/358/425/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 04.04.2023 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 30 000 (тридцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій посадової особи національної поліції України - інспектора 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенанта поліції - Торгонського Є.В., які полягають в тому, що його, як водія транспортного засобу в незаконному порядку 16.09.2022 відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Натомість рішенням Богуславського районного суду Київської області від 14.11.2022 (залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023) у справі №358/857/22 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано незаконною і скасовано постанову серія БАД №421556 від 16.09.2022.

Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивачу було заподіяну значну моральну шкоду, яка полягає у значних душевних стражданнях (хвилюваннях та нервовому потрясінні), яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою посадової особи поліції відносно нього, оскільки він тривалий час, а саме з моменту незаконної зупинки транспортного засобу, тобто з 17:33:30 години та до 22:00 годин 16.09.2022 перебував в стані сильного душевного хвилювання, втратив душевний спокій, що суттєво вплинуло на стан його фізичного здоров`я, який суттєво погіршився після цього, що змусило звернутись ОСОБА_1 у невідкладному порядку за відповідною медичною допомогою до лікарів, що підтверджується письмовою консультацією лікаря - терапевта від 16.09.2022.

Позивач зазначає, що з метою відновлення свого порушеного права внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, він був вимушений витрачати свій значний за обсягом час для пошуку коштів для звернення за правовою допомогою до адвоката та грошових коштів для сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а також витрачати свій час на неодноразове відвідування судових засідань як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, а тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, для відновлення стану душевного спокою, та встановленню рівноваги в нормальних (природних) життєвих зв`язках, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, розмір моральної шкоди він визначив в 30000 (тридцять тисяч) гривень.

03 травня 2023 року до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Щур І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ознайомившись з доводами викладеними ОСОБА_1 у позовній заяві, відповідач категорично не погоджується з такими, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з врахуванням наступних спростувань. Рішенням Богуславського районного суду Київської області №358/857/22 від 14.11.2022 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №421556 від 16.09.2022. Відтак, суд встановивши протиправність прийнятої відповідачем постанови, ухвалив рішення про її скасування, чим повністю усунув допущені порушення закону щодо позивача. Разом з тим, позивачем належним чином не доведено, що саме внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності він захворів вегето-судинною дистонією. Надана позивачем письмова консультація лікаря-терапевта не містить висновку про те, що вказане захворювання з`явилося саме внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач не надав жодних доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань відповідачем. Більш того, позивачем не обґрунтовано належним чином, з чого він виходив при визначенні розміру суми компенсації за начебто спричинену моральну шкоду, не доведено, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, а тому вказана позовна вимога є штучною, безпідставною та задоволенню не підлягає.

04 травня 2023 року представником відповідача Державної казначейської служби України Жиліним О.Ф. подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач заперечує щодо вимог позивача та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними, необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі. У справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади їх посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяно шкоду. Із змісту позовної заяви вбачається, що Державна казначейська служба України, як відповідач жодних прав та інтересів позивача ОСОБА_1 не порушувала, не вступала у правовідносини та жодної шкоди не завдавала. Крім того, позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно наслідкових зав`язків, яку позивач визначив в розмірі 30 000 гривень. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. Письмова консультація лікаря-терапевта надана позивачем містить відомості про проставлений ОСОБА_1 діагноз: вегето-судинна дистонія, який відноситься до хронічних хвороб та ніяк не пов`язана з накладенням адміністративного стягнення на позивача. Виходячи з приписів законодавства України, розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості, та має бути достатнім для поміркованого задоволення потреб потерпілої особи і не призводити до її збагачення.

Позивач ОСОБА_1 08.06.2023 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що свої позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач Департамент патрульної поліції свого представника в судове засідання не направили, однак надіслали до суду заяву, в якій позов не визнають та просять розглянути справу без участі представника.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Жилін О.Ф. в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Щодо позову, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними, необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

16 вересня 2022 року інспектором роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Торгонським Є.В. було винесено постанову серії БАД № 421556 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення в розмірі 680 грн.

У постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «Nissan Qashgai», номерний знак НОМЕР_1 , 16.09.2022 року о 17 год. 40 хв. у м. Києві, здійснив рух по смузі громадських транспортних засобів, позначеної знаком 5.8, чим порушив пункт 17.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с. 17).

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року у справі №358/857/22 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано незаконною та скасовано постанову серія БАД №421556 від 16.09.2022. Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с. 19-34).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року, рішення Богуславського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року залишено без змін.

Зі змісту вищевказаних судових рішень, вбачається, що вони стосувалися подій, які відбувалися 16 вересня 2022 року.

Згідно письмової консультації терапевтом ОСОБА_2 від 16.09.2022, виданої хворому ОСОБА_1 , яка долучена до позовної заяви, вбачається, що останньому встановлено діагноз: вегето-судинна дистонія. Визначено подальший план лікування та зазначено про необхідність проведення таких обстежень: УЗД судин голови та шиї; МРТ голови (а.с.18).

Інших медичних висновків про проведенні обстеження, анамнез захворювання та надану медичну допомогу позивачем до матеріалів справи не долучено.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, йому було заподіяну значну моральну шкоду, яка полягає у значних душевних стражданнях (хвилюваннях та нервовому потрясінні), яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою вказаної посадової особи поліції відносно нього, оскільки він тривалий час, а саме з моменту незаконної зупинки транспортного засобу, тобто з 17:33:30 години та до 22:00 годин 16.09.2022 перебував в стані сильного душевного хвилювання, втратив душевний спокій, що суттєво вплинуло на стан його фізичного здоров`я, який суттєво погіршився після цього, що змусило його звернутись у невідкладному порядку за відповідною медичною допомогою до лікарів, що підтверджується письмовою консультацією терапевта від 16.09.2022 (а.с.18).

Крім того, позивач зазначив, що з метою відновлення свого порушеного права внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, він був вимушений витрачати свій значний за обсягом час для пошуку коштів для звернення за правовою допомогою до адвоката та грошових коштів для сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а також витрачати свій час на неодноразове відвідування судових засідань як до суду першої інстанції, так і до суду Апеляційної інстанції, а тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності.

Розмір моральної шкоди позивач визначив в 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору за даним позовом є вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу тринадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 вищевказаного Закону право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, який на нього був накладений (Постанова КЦС Верховного Суду у справі № 640/16169/17 від 05 лютого 2020 року).

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій працівників поліції, які виразились у незаконному притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, він зазнав моральних страждань та був вимушений здійснювати заходи по відновлюванню своїх прав.

Дії неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади призвели до порушення звичного розкладу життя позивача, завдали моральних страждань, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

В той же час, суд не може погодитись із розміром відшкодування моральної шкоди, визначеним позивачем в 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Доводи викладені у відзивах на позов про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що права позивача були відновлені протягом п`яти місяців, оскільки події відбувалися 16.09.2022, а рішення суду, яким було скасовано неправомірний акт органу поліції та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було ухвалено 14.11.2022 (залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023).

Отже, моральні страждання позивача були пов`язані з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, необхідністю вживати заходи для відновлення своїх прав. Тому, враховуючи характер немайнових втрат (їх невелику тривалість та відновлення прав позивача в судовому порядку, що в свою чергу саме по собі є справедливою сатисфакцією), відсутність істотних наслідків для позивача, суд вважає, що розмір морального відшкодування в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень не відповідає обставинам справи і принципам розумності та справедливості.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачем ОСОБА_1 не обґрунтовано належним чином, з чого він виходив при визначенні розміру суми компенсації за спричинену моральну шкоду.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, практика якого згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України є джерелом права, деякі форми моральної шкоди, включаючи емоційні пригніченість та страждання, за самою їх природою не завжди можуть бути підтверджені якимось конкретним доказами (п.52 рішення в справі «Ракевич проти Росії» від 28.10.2003р., п.96 рішення в справі Abdulaziz , Cabales and Balkandali v. the United Kingdom від 28.05.1985р.).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Інші доводи викладені у відзивах відповідачів не спростовують наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує обсяг переживань позивача, певний час вимушених змін у життєвих стосунках, відсутність у нього доказів на підтвердження розміру моральної шкоди саме в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, та виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен бути зменшений до 15000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Оскільки згідно з п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовів даної категорії судовий збір не справляється, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, сплату цих судових витрат слід віднести на рахунок держави.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, та Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання якого значиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов