Дата документу 24.05.2023Справа № 554/221/22
Провадження № 2/554/276/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря - Панасенко А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

11.01.2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 09.03.1993 року у місті Полтава відділом приватизації Житла згідно з розпорядженням (наказом) від 18.02.1993 року № 208 було видано свідоцтво про право власності на житло, яким було посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить за правом спільної сумісної власності, зокрема і ОСОБА_4 .

На момент приватизації вказаної квартири АДРЕСА_2 відповідач не була прописана за цією адресою у зазначеній квартирі, фактично в ній постійно не проживала, тому за таких умов вона станом на лютий - березень 1993 року не мала права брати участь у приватизації квартири АДРЕСА_2 .

Факт позивачем встановлюється з метою оскарження розпорядження (наказу) №2081 від 18.021993 відділу приватизації житла у м. Полтава.

Ураховуючи, вищевикладене позивач прохає суд встановити факт, що має юридичне значення а саме факт того що у період з 01.01.1992 року по 10 березня 1993 року ОСОБА_4 не була прописана і фактично постійно не мешкала (проживала) у квартирі АДРЕСА_2 .

17.02.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

10.02.2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Хворост Д.М. надійшов письмовий відзив на позов, в якому остання заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач ще 13.10.1994 визнала право власності ОСОБА_4 на 1/7 частину квартири АДРЕСА_2 , купуючи у неї цю частку майна. Відтак абсолютно безпідставним є наразі намагання позивачки оспорити право власності ОСОБА_4 в 2022 році коли ще в 1994 році позивач придбала частину спірного майна у відповідачки і станом на дату розгляду справи позивачка є власницею спірного майна.

Більше того, представник відповідача вказує, що позивач пропустила всі можливі строки позовної давності щоб звернутися до суду з позовом про оскарження розпорядження (наказу) №2081 від 18.02.1993 відділу приватизації житла у м. Полтава.

16.02.2023 року від представника позивача - адвоката Тимофєєвої Ю.А. надійшла відповідь на відзив в якій остання підтримала позовні вимоги, вказувала, що відповідачкою жодного разу не сплачувались комунальні платежі та платежі з утримання будинку. А відтак, відповідач не проживала в квартирі АДРЕСА_2 , не виконувала зобов`язань по утриманню майна.

Крім цього, відповідачем, визначивши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , при цьому не доведено, що у відповідача існували підстави для реєстрації у належній позивачу власності.

Ухвалою суду від 15.03.2023 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати строк позовної давності.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 09.03.1993 року Відділом приватизації Житла у м. Полтаві згідно з розпорядженням (наказом) від 18.02.1993 року № 208 видано свідоцтво про право власності на житло, яким було посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , належить за правом спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 .

При цьому, позивач вважає, що оскільки у період з 01.01.1992 року по 10 березня 1993 року ОСОБА_4 не була прописана і фактично постійно не мешкала (проживала) у квартирі АДРЕСА_2 , тому не мала права брати участь у приватизації квартири АДРЕСА_2 .

Даний юридичний факт позивачем встановлюється з метою оскарження розпорядження (наказу) №2081 від 18.021993 відділу приватизації житла у м. Полтава.

Відповідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із ч.1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, позивач при обґрунтуванні позову не зазначила які її особисті чи майнові права виникнуть, зміняться чи припиняться якщо буде встановлено вказаний факт що має юридичне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.1994 між ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , яка діє за себе та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає в АДРЕСА_3 , як продавцями та ОСОБА_3 , що мешкає там же, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу 3/7 частини квартири номер чотири в будинку літ. «А», що знаходиться в АДРЕСА_1 , номер двадцять п`ять.

3/7 частини квартири номер чотири належали продавцю ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 - в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності виданого відділом приватизації житла м. Полтави 09 березня 1993 року, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 09.03.1993 року в реєстрову книгу №119 за реєстром №16372.

Продаж вчинено за 4000 (чотири тисячі) крб., які продавці одержали від покупця повністю при підписанні договору.

Продавець свідчить, що згадані 3/7 частини квартири №4 до цього часу нікому не продавали, не подарований, в спорі і під забороною не перебуває.

Договір підписано сторонами та засвідчено ОСОБА_11 , заступником старшого державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори 13.10.1994 року.

Тобто позивач 13.10.1994 року визнала право власності ОСОБА_4 на 1/7 частину квартири АДРЕСА_2 , купуючи у неї дану частку майна.

Відтак встановлення факту, що має юридичне значення про те, що у період з 01.01.1992 року по 10 березня 1993 року ОСОБА_4 не була прописана і фактично постійно не мешкала (не проживала) у квартирі АДРЕСА_2 жодним чином не впливає на виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав позивача, що є обов`язковою умовою для встановлення факту, що має юридичне значення відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Достатність доказів їх належність та допустимість, встановлюється при розгляді справи по суті, відсутність достатніх належних та допустимих доказів є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

02 жовтня 2019 Верховний Суд у справі №175/2317/16-ц дійшов висновку, що заявник у справі про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинен обґрунтувати мету встановлення юридичного факту, оскільки саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне за собою правові наслідки.

В даній позовній заяві зазначена мета не дає змоги зробити висновок що факт є юридичним і що тягне за собою правові наслідки.

Крім цього, суд бере до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до норм ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

До позову про встановлення факту, що має юридичне значення , застосовується строк загальної позовної давності у три роки, що передбачений ст. 257 ЦК України, строк позовної давності для позовних вимог позивача закінчився 13.10.1997 року, тоді як позивач підписала позовну заяву 03.10.2021 року і звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави 11.01.2022 року, тобто після спливу строків позовної давності.

Частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Жодних доказів в підтвердження переривання, зупинення перебігу позовної давності матеріали справи не містять та позивачем не надано та поважність причин пропуску не доведено.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки представником відповідача - адвокатом Хворост Д.М. подана заява про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в позові в повному обсязі, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

представника відповідача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_6 .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко