Номер провадження: 22-ц/813/629/23
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

До Приморського районного суду м. Одеси 06.08.2019 року звернулось Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради із вказаною позовною заявою та просив суд скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. про державну реєстрацію, індексний номер: 48047444 від 01.08.2019 року та зобов`язати ОСОБА_4 привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до договору купівлі-продажу за №363 від 30.05.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 наведено недостовірні відомості в повідомленні про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації в частині визначення класу наслідків (відповідальності), що стало підставою для їх скасування на підставі наказів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 05.08.2019 року. Разом з тим, державним реєстратором 01.08.2019 року було внесено запис про зміни об`єкта нерухомого майна на підставі поданих для реєстрації: технічного паспорту, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ОД58 від 26.07.2019 року. Проведення державної реєстрації на підставі документів, які в подальшому були скасовані, та проведення відповідачем самочинного будівництва стало підставою для звернення позивача до суду із вказаною позовною заявою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року в задоволенні позовної заяви Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 наведено недостовірні відомості в повідомленні про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації в частині визначення класу наслідків (відповідальності), що стало підставою для їх скасування на підставі наказів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 05.08.2019 року.

Вказує, що об`єкт будівництва відноситься до категорії об`єктів із значним класом наслідків відповідальності - СС3.

Управлінням 23.07.2020 року отримано відповідь від Комунального підприємства «Право» №204 від 15.07.2020 року стосовно надання інформації з Адресного реєстру міста Одеси про тотожність адрес об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Згідно з вищевказаного листа в Адресному реєстрі адреса: м. Одеса, вул. Гоголя, буд 1-3 - відсутня, а адреса: АДРЕСА_2 наявна з моменту його створення.

04 березня 2021 на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому посилаючись на те, що реєстраційні дії було проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстав для скасування рішення державного реєстратора немає.

Наголошує, що з боку відповідача немає жодних порушень щодо проведення будівельних робіт в квартирі.

22 вересня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких останній просив апеляційну скаргу залишити без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку з тим, що апелянтом не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги або доказів звільнення від сплати судового збору.

19 листопада 2020 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вищевказаній ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.11.2020 року провадження у справі за апеляційною Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити певні дії було відкрито.

Ухвалою від 25 листопада 2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 набув права власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 363, виданий 30.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельниченко М.М.

Управлінням архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) з реконструкції квартири АДРЕСА_3 за №ОД 24 від 08.07.2019 року, подане замовником будівництва відповідачем ОСОБА_5

26.07.2019 року Управлінням зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Разом з тим, позивач зазначає, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому жив ОСОБА_7 генерал-лейтенант, Герой Радянського Союзу», побудований в 1968-1980 рр., прийнятий під охорону держави на підставі рішення Одеського облвиконкому №491 від 20.10.1987 року та наказу МКТ від 20.06.2008 року за №728/0/16-08 як пам`ятка історії, охоронний номер №168-ОД.

Мотивувальна частина

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справою адміністративної юрисдикції, відповідно до частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 7 цього Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до Положення № 977 повноваженнями районної адміністрації у сфері будівництва, зокрема, є розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом щодо фактів самочинного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо) порядку.

Згідно з пунктом 3.1 Положення № 835 розгляд питань за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об`єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

За пунктом 5 «Наслідки самочинного будівництва» Положення № 835 міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень: про передачу матеріалів до суду в разі істотного відхилення будівництва від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або істотного порушення будівельних норм і правил з відповідним позовом про зобов`язання проведення особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відповідної перебудови (підпункт 5.1.1); про передачу матеріалів до суду щодо визнання за територіальною громадою міста права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності, якщо це не порушує права інших осіб (підпункт 5.1.2); про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти (підпункт 5.1.3); про погодження самочинного будівництва за наявності позитивних висновків, документів і матеріалів, обумовлених у пунктах 4.3, 4.6, 4.8 цього Положення та договору про погодження самочинного будівництва (підпункт 5.1.4).

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Водночас частиною сьомою цієї ж статті визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У справі, що переглядається, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулося до суду з позовними вимогами, у тому числі, про скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. про державну реєстрацію, індексний номер:48047444 від 01.08.2019 року та зобов`язання ОСОБА_4 привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до договору купівлі-продажу за №363 від 30.05.2019 року, тобто, реалізуючи у спірних правовідносинах надані їй владні управлінські функції.

Отже, спірні правовідносини в цій справі в указаній частині обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже, і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального та процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 та 11 квітня 2018 року у справах № 14-48цс18 та № 11-96апп18 і від 15 та 30 травня 2018 року у справах № 11-346апп18 та № 14-92цс18.

Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 914/2584/17 (провадження № 12-259гс18) дійшла висновку, що такий спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції наведених обставин та норм права не врахував, розглянувши вказані позовні вимоги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за правилами ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 750/3192/14 (провадження № 14-439цс19) вказано, що «зміни до ЦПК України, внесені Законом № 460-IX, пов`язані не лише з розглядом касаційних скарг, який відповідно до частини четвертої статті 258 ЦПК України завершується прийняттям постанови. Закон № 460-IX вніс зміни до порядку повернення справ після закінчення касаційного розгляду. Так, згідно з пунктом 8 Закону № 460-IX абзац перший частини першої статті 256 ЦПК України викладений у такій редакції: «Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі».

Оскільки апеляційний на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України вирішив закрити провадження у справі, то відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України у редакції Закону № 460-ІХ роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року -скасувати.

Провадження у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін