Справа № 459/1490/21 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/816/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Суди В.І.,

з участю: представника позивача(Львівської митниці) Тістечка Ю.А., відповідача ОСОБА_1 та його представника(адвоката) Богдана П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської митниці на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 27.02.2023 року, ОСОБА_1 на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2023 рокуу справі за позовом Державної митної служби України в особі Львівської митниці до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу, -

в с т а н о в и в:

В травні 2021року Державна митна служба України, в особі Львівської митниці, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що відповідно до протоколу про порушення митних правил від 27.04.2016 року №1639/20918/16 у ОСОБА_1 було вилучено товар, а саме: автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель та 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок.

В подальшому постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2016 року по справі № 461/3698/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст.483 КУпАП та накладено стягнення 14500, 00грн. штрафу та конфісковано в дохід держави: 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 11812,07 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці. Вилучений згідно з протоколу про порушення митних правил №1639/20918/16 від 27.04.2016 року автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель, повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27.07.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання апеляційної скарги на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016року. Постанова Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016року по справі №461/3698/16-п набрала законної сили 27.07.2016.

Відповідно до ст. 242 Митного кодексу України, товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

При цьому, в силу п.2 розділу ІІІ Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом МФ України від 15.06.2012 № 731, витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику.

Зазначає, що у даному випадку датою початку розрахунку суми витрат є 06.08.2016, та станом на 14.01.2020 (оскільки транспортний засіб перебуває на складі митниці, то цей строк ще не завершений) включно, що складає 1623 доби. Отже розмір відшкодування за зберігання на складі Львівської митниці ДФС транспортного засобу становить 552425,38 грн., (1623 дні по 10,0 євро за добу). Курс НБУ станом на 14.01.2021 становить 34,0373 гривень за 1 євро.

Оскільки, добровільно ОСОБА_1 свої боргові зобов`язання не виконав, виникла необхідність у вирішенні даного питання в судовому порядку.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року в задоволенні позову Державної митної служби України в особі Львівської митниці до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу відмовлено.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2023 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Державної митної служби України в особі Львівської митниці у користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. 00коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суд в апеляційному порядку оскаржили позивач Львівська митниця, а додаткове рішення цього ж суду - відповідач ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі на рішення та додаткове рішення позивач - Державна митна служба України, в особі Львівської митниці покликається на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до п. 2 розділу III Порядку № 731, витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику, на ОСОБА_1 покладено обов`язок по відшкодуванню витрат Львівській митниці ДФС (з 08.12.2020 року - Галицькій митниці Держмитслужби) витрат за зберігання транспортного засобу марки VOLVO, модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , 2002 p.в., об`єм двигуна 1870,00 см 3, тип двигуна дизель з одинадцятого дня з дня набрання законної сили постановою Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016 року по справі №461/3698/16-п, тобто з одинадцятого дня від 27.07.2016 року.

Вважає, що оскільки транспортні засоби особистого користування, якими громадяни користуються для власних потреб, в розумінні митного законодавства є товарами, порядок їх видачі зі складу митного органу врегульований положеннями статті 242 Митного кодексу України та Порядку роботи складу митного органу, затвердженим наказом Мінфіну від 30.05.2012 року №627, які судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин.

Що стосується додатково рішення суду, то вважає, що відповідач не представив суду належних доказів на стягнення витрат на правову допомогу.

Просить скасувати рішення та додаткове рішення суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В своїй апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_1 покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що сума витрат на правову допомогу є заниженою, та не відповідає кількості затраченого часу адвокатом, оплата якого визначена укладеним між ними договором. Вважає, що в порушення договору про надання правничої допомоги в якому зазначено, плата за послуги адвоката є договірною, ні Львівська митниця, ні суд не вправі встановлювати власну вартість таких послуг.

Просить додаткове рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 38400 грн..

В березні 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому останній просив оскаржуване рішення від 13.02.2023р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Щодо додаткового рішення цього ж суду, то просив таке змінити в сторону збільшення витрат на правову допомогу.(т.4 а.с.132-136)

В травні 2023 року від Львівської митниці в особі представника Тістечко Ю.Я. поступив відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.(т.4 а.с.166-169)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги Львівської митниці та на заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 на підтримання доводів власної апеляційної скарги та на заперечення доводів апеляційної скарги Львівської митниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову Державної митної служби України в особі Львівської митниці про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами правомірність зберігання на складі Державної митної служби України в особі Львівської митниці транспортного засобу VOLVO, модель V-40, реєстраційний номер RJA48101 VIN: НОМЕР_2 , 2002р.в, вилученого у ОСОБА_1 та, відповідно не доведено і підставність стягнення з нього витрат за зберігання на складі митниці транспортного засобу в сумі 552 425,38 грн.

Задовольняючи частково заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена відповідачем ОСОБА_1 сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є суттєво завищеною, а тому підлягає зменшенню. Відтак з позивача у користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти у розмірі 10 000,00 грн., що є співмірною сумою витрат на правничу допомогу у розгляді даної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до протоколу про порушення митних прав від 27.04.2016 року №1639/20918/16 у ОСОБА_1 було вилучено товар, а саме автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002 р., об`єм двигуна 1870,00 см. 3 тип двигуна дизель та 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок.

В подальшому постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2016 року по справі №461/3698/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст.483 КУпАП та накладено стягнення 14500,00грн. штрафу та конфісковано в дохід держави: 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 11812,07 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці. Вилучений згідно з протоколу про порушення митних правил №1639/20918/16 від 27.04.2016 року автомобіль марки VOLVO, модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002 р., об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель, повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27.07.2016р. відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання апеляційної скарги на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016р..

Постанова Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016р. по справі №461/3698/16-п набрала законної сили 27.07.2016р..

Постановою від 25.04.2018р. Галицького районного суду м. Львова було відмовлено ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 07.06.2016р. по справі №461/3698/16-п.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.242 Митного кодексу України,товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Також судом встановлено, що відповідач неодноразово звертався до Львівської митниці ДФС з відповідними заявами від 21.06.2016р., 29.06.2016р., 12.07.2016р., 11.08.2016р., 28.09.2016р., 01.08.2018р. про повернення автомобіля на підставі рішення Галицького районного суду згідно якого такий мав бути йому повернутий, зазначаючи про неможливість сплати штрафу та витрат визначених у судовому рішенні в добровільному порядку через відсутність такої фінансової можливості та наявного єдиного доходу у виді пенсії яку отримує як особа з інвалідністю другої групи. Судове рішення, яке є обов`язковим до виконання позивачем в частині повернення автомобіля виконано не було. 12.09.2019р. ОСОБА_1 в чергове звернувся до позивача з заявою про повернення автомобіля вказавши про повну сплату ним штрафу в розмірі 14500грн. та витрат на зберігання товару (автомобіля) у розмірі 11812,07грн.за порушення митних правил передбачених ч.2 ст.483 Митного Кодексу України визначених згідно постанови Галицького районного суду м. Львова.

Львівська митниця ДФС у відповіді №11396/к/13-70-03-05/19 від 25.07.2016р. відмовила у видачі транспортного засобу VOLVO, модель V-40, так як рішення Галицького суду від 07.06.2016р. не набрало законної сили; листом Львівської митниці ДФС №12503/10/13-70-03-05/18 від 12.08.2016р. та листом №15729/10/13-70-03-05/19 від 04.10.2016р. було роз`яснено порядок видачі товарів, транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці та відмовлено у видачі транспортного засобу у зв`язку з не оплатою відшкодування витрат Митниці, на зберігання товарів і транспортних засобів на складі Митниці; листом Львівської митниці ДФС №6807/10/13-70-03-05/19 від 15.08.2018 року було повідомлено ОСОБА_1 про відмову у видачі транспортного засобу марки VOLVO, модель V-40 у зв`язку з не оплатою відшкодування витрат Митниці, за зберігання товарів і транспортних засобів на складі Митниці; листом Львівської митниці ДФС №3992/3-70-03-05/19 від 26.09.2019 року було відмовлено у видачі транспортного засобу, з тих самих вищезазначених підстав.

Згідно листа ОСОБА_1 від 02.01.2021р., адресованого до Львівської митниці ДФС, відповідач вкотре звернувся про повернення йому автомобіля зі складу митного органу. Відповіддю Львівської митниці ДФС від 22.01.2020р. 7.4-08-21/12/1925 повідомлено ОСОБА_1 про порядок видачі товарів, транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці та відмовлено у видачі транспортного засобу.

Згідно з представленою позивачем копією розрахунку ПМП№1639-16 об`єм займаної площі на складі митниці один легковий автомобіль - 10 євро за добу. В період з 27.07.2016р. по 05.08.2016р. - 10 днів безкоштовно. В період з 06.08.2016р. по 08.01.2020р., що складає: 2016 р. - 148 днів; 2017 р. - 365 днів; 2018 р. - 365 днів, 2019 р. - 365 днів; 2020р. - 366 днів; 2021р. - 14 днів, всього 1623 днів. Курс НБУ станом на 14.01.2021 становить 34,0373 грн. за 1 євро (1623днів X 10євро X 34,0373грн. = 552425,38 грн.) 1623 днів включно з 14.01.2021р.. Таким чином, загальна сума відшкодування за зберігання транспортного засобу на складі Львівської митниці ДФС становить 552425,38 грн.. Також зазначено, що остаточний розрахунок встановлюється по курсу НБУ станом на день видачі товару зі складу митниці.

Як вбачається з акту прийому-передачі автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002 р., обєм двигуна 1870,00 см. 3 тип двигуна дизель, колір сірий передано Державної митної служби України в особі Львівської митниці -27.04.2016р. ( т.1 а.с. 177).

Відповідно до технічного паспорта на автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002 р., обєм двигуна 1870,00 см. 3 тип двигуна дизель, серія № НОМЕР_4 , вбачається, що власником даного автомобіля є ОСОБА_5 ( т.2 а.с. 15).

06 вересня 2016р. постановою ВП № 52141919 про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стельмаха А.П . здійснено примусове виконання постанови №461/3698/16-п від 07.06.2016р. Галицького районного суду м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь Львівської митниці ДФС 11812,07 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.

Із копії постанови ВП № 52141919 про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2018року старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стельмаха А.П. вбачається, що рішення суду виконане та з ОСОБА_1 стягнуто в користь Львівської митниці ДФС 11812,07 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці та встановлено, що згідно з платіжних доручень штраф оплачено в повному обсязі, також припинено чинність арешту коштів на рахунках боржника ОСОБА_1 .

Колегія суддів, вважає вірним висновок суду, що посилання Державної митної служби в особі Львівської митниці у відповіді про відмову у видачі автомобіля на Наказ Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 року № 627, як на підставу неповернення працівниками митниці відповідачу ОСОБА_1 автомобіля, не ґрунтується на нормах Конституції України та міжнародного права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України визначено:

- п. 57 товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що перемішується лініями електропередачі;

- п. 58 транспортні засоби - транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередачі;

- п. 59 транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення;

- п. 60 транспортні засоби особистого користування наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Отже, Митний кодекс України розрізняє поняття товарів, транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення.

Відтак, автомобіль може бути товаром лише у випадку переміщення його з метою відчуження (продажу або міни), а в разі його використання для власних потреб, він є транспортним засобом особистого користування.

Відповідно до ст. 242 Митного кодексу України, товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Згідно ч.1 ст.511 МК України товари - безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатися. Документи, які перебувають в електронному вигляді, вилучаються разом з відповідними носіями.

Розділом 9 Наказу Міністерства фінансів України №627 від 30 травня 2012 року "Про затвердження Порядку роботи складу митниці ДФС", визначено порядок видачі товарів, транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці. Зокрема: п.9.1. Порядку визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах Митниць під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат Митниць на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. Пунктом 9.2. Порядку визначено, що видача зі складу Митниці товарів, транспортних засобів комерційного призначення особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, здійснюється за умови подання на ім`я керівника Митниці або особи, яка виконує його обов`язки, відповідної заяви/звернення, у якій зазначаються поштова адреса та за наявності електронна адреса і контактний телефон заявника. До заяви/звернення долучаються документи, що засвідчують особу (повноваження особи), а також інші необхідні документи з числа визначених у пунктах 9.8 та 9.9 цього розділу.

З протоколу про порушення митних правил від 27.04.2016р. №1639/20918/16 у ОСОБА_1 було вилучено товар, а саме: автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3, тип двигуна дизель, на підставі ст.511 МК України (т. 2 а.с. 20-22).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме постанови Галицького районного суду м.Львова від 7 червня 2016 року на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товарів, що були предметом порушення митних правил та вирішено питання про їх конфіскацію, а також питання витрат.

Матеріали справи не містять доказів внесення конструктивних змін у автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002 р.в, а також обладнання спеціальних тайників (сховищ), тому такий транспортний засіб, конфіскації не підлягав.

Крім того, зі змісту ст.511 МК України вбачається, що тільки предмети порушення митних правил можуть тимчасово вилучатися, а потім конфісковуватись. В даному випадку предметами порушення митних правил були: 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок.

Судом вірно встановлено, що вищезгаданою постановою транспортний засіб - автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , 2002р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3, тип двигуна дизель - вирішено повернути ОСОБА_1 , а також, окрім іншого було вирішено питання стосовно витрат за зберігання транспортного засобу на складі митниці та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 11812,07 грн.

Відтак, колегія судді погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо безпідставності посилань позивача на ст. 242, 511 Митного кодексу України, п.9.1, 9.2, 9.8, 9.9 Наказу Міністерства фінансів України №627 від 30 травня 2012 року "Про затвердження Порядку роботи складу митниці ДФС", які не підлягають застосуванню, оскільки у вказаних статтях мова йде про транспортні засоби комерційного призначення, а вилучений у ОСОБА_1 автомобіль є транспортним засобом особистого користування, і міг зберігатись на складі митниці лише до розгляду справи про порушення митних правил за протоколом № 1639/20918/16 від 27.04.2016. Крім того, вказаний автомобіль, не є предметом порушення митних правил. Тому, зберігати вказаний автомобіль на складі митниці, як транспортний засіб комерційного призначення після набрання законної сили постановою Галицького районного суду міста Львова від 7 червня 2016 року, у позивача Держмитслужби України в особі Львівської митниці не було підстав, оскільки він не був предметом порушення митних правил та не підлягав конфіскації.

З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами правомірність зберігання на складі Державної митної служби України в особі Львівської митниці транспортного засобу VOLVO, модель V-40, реєстраційний номер RJA48101 VIN: НОМЕР_2 , 2002р.в, вилученого у ОСОБА_1 та, відповідно не доведено і підставність стягнення з нього витрат за зберігання на складі митниці транспортного засобу в сумі 552 425,38 грн., а тому погоджується із висновком суду першої інстанції що до відмови у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Вимога учасника справи щодо розподілу судових витрат не є позовною вимогою, а є процесуальною дією суду.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, розмір витрат на правничу допомогу підтверджується такими документами: 1) договором про надання правової допомоги від 27.08.2021 за № 5/21цс(т.3 а.с.235); 2) актом розрахунку виконаних робіт від 15.02.2023р. № 5/21цс(т.3 а.с.238-239).

Згідно акту розрахунку виконаних робіт, в межах надання правової допомоги представником ОСОБА_4 були виконані наступні роботи (надані послуги), а саме: підготовка, ознайомлення, вивчення позову та доданих до нього документів для складення відзиву, складення зустрічної позовної заяви, попередня усна консультація клієнта з питань вирішення спору зі з`ясуванням позиції клієнта, складання необхідних процесуальних документів, запитів, листів, скарг,подання відзиву на позовну заяву; подання заперечення на відповідь на відзив позивача; подання зустрічного позову; подання заяви про застосування строків позовної давності; подання заяви про витребування доказів; подання заяви про закриття провадження у справі; подання заяви про залучення 3-ої особи; подання апеляційної скарги на відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви; подання касаційної скарги щодо зустрічного позову; подання заяви про відвід судді; подання інших заяв, а також представлення інтересів ОСОБА_1 в судових засіданнях.

У додатковому рішенні суд першої інстанції зменшив витрати на правничу допомогу у зв`язку із тим, що сума гонорару є завищеною щодо іншої сторони спору та не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Колегія суддів дійшла висновку, що вивчивши наявні у матеріалах справи докази понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, проаналізувавши розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката на предмет співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційних скарг як позивача так і відповідача не спростовують реальності та співмірності судових витрат, понесених позивачем.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційні скарги залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат,понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги Львівської митниці та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 27.02.2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.12.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.