Провадження № 2/369/369/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.,

при секретарі: Миголь А.А.

за участі позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом з відповідачем та третьою особою є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що на вказаній земельній ділянці відповідачем без попереднього погодження з позивачем було встановлено навіс для автомобіля, внаслідок чого було порушено права позивача та створені перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою.

10.05.2018 року позивач уклав з ОСОБА_5 договір довічного утримання, що підтверджується копією договору довічного утримання від 10.05.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №2272.

Відповідно до п. 9 договору позивач зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_5 . Згідно з встановленим діагнозом ОСОБА_5 позивач щонайменше два рази на тиждень відвозить його до Київської обласної клінічної лікарні для належного догляду медичними працівниками, консультацій та рекомендацій по догляду та лікуванню.

Зазначений навіс для автомобіля, який встановлений відповідачем без попереднього погодження з позивачем, створює значні перешкоди у проході до будинку, а коли відповідач залишає під навісом свій автомобіль це унеможливлює проїзд до вхідних дверей будинку для поміщення ОСОБА_5 , якому лікарями заборонено будь-які фізичні навантаження. На вказані обставини відповідач не звертає жодної уваги, не надає можливості для проїзду автомобіля до вхідних дверей будинку, домовитися відмовляється.

У зв`язку з чим позивач просить зобов`язати відповідача знести за власний рахунок встановлений на земельній ділянці навіс та зобов`язати відповідача не чинити перешкод позивачу у здійсненні права користування земельною ділянкою.

ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову.

Відповідач зазначає, що встановлений навіс не створює перешкод у проході до будинку. На території домоволодіння за відсутності автомобіля в дворі навіс має наскрізний прохід до будинку, а під час знаходження авто під навісом, справа від нього є прохід до будинку шириною близько 1-1,5 м. Незалежно від наявності чи відсутності автомобіля в дворі, доступ до вхідних дверей будинку завжди є. Також вказує, що з понеділка по п`ятницю зранку до вечора відповідач використовує своє авто для роботи і транспортний засіб не знаходиться на території домоволодіння, проїзд та прохід до будинку завжди є. Навіть якщо припустити, що в той час, коли Позивач забирає ОСОБА_5 , під навісом стоїть автомобіль, у позивача є можливість заїхати в двір, а ОСОБА_5 довелося б пройти на декілька метрів більше від вхідних дверей будинку. Вказує, що приблизно на тому ж місці протягом близько 15 років стояв навіс для автомобіля. Попередній навіс пошкодився взимку 2020 року, в результаті чого був демонтований, а замість нього в кінці листопада 2020 року був встановлений навіс, стосовно якого розглядається справа. Ситуація фактично не змінилися, оскільки замість пошкодженого навісу було встановлено новий. Вважає, що жодних прав позивача відповідач не порушив. Коли стояв попередній навіс жодних претензій зі сторони позивача щодо перешкод у проходженні до будинку не надходило.

Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що твердження відповідача, викладені у відзиві є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами, а останній, в свою чергу, встановивши навіс для автомобіля, без згоди позивача, порушує його права як співвласника земельної ділянки, чинить перешкоди у користуванні належним Позивачу майном, чим додатково створює ризики для позивача не виконати належним чином свої зобов`язання за договором довічного утримання.

Третя особа подала письмові пояснення, в яких повідомила, що встановлений навіс жодним чином не створює перешкод у проході до будинку ні їй, ні позивачу. Навіс має наскрізний прохід та проїзд до будинку і справа від нього є прохід до будинку шириною біля 1,5 м.

Зазначає, що орієнтовно на тому ж місці біля 15 років завжди стояв навіс для автомобіля. В результаті пошкодження старого навісу відповідач замінив на новий практично на тому ж місці. Тому вважає, що по суті нічого не змінилося в спільному домоволодінні і відповідач не порушив жодних прав співвласників.

Просить суд звернути увагу на той факт, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За наведеного підстава, на яку позивач посилається в позовній заяві про порушення її прав як власника, відпала у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідач не порушує прав позивача та третьої особи як співвласників домоволодіння.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.2020 року відкрито позовне провадження у справі.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. № 368 від 09.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/15326/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд судді Волчку А. Я.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2021 року прийнято до розгляду цивільну справу № 369/15326/20 за ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.09.2022 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання 19 травня 2023 року з`явилася позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Представник позивача, адвокат Коваленко Я.О., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_4 , належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилася. В наданих письмових поясненнях просила розглянути справу без її участі. Проти задоволення позовних вимог заперечила.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникам справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 , Відповідач ОСОБА_3 та Третя особа ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності.

10.05.2018 року позивач уклав з ОСОБА_5 договір довічного утримання, що підтверджується копією договору довічного утримання від 10.05.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №2272.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За приписом частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині другій статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Перевіривши надані сторонами докази, належно їх оцінивши, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову, оскільки позивачем не було надано доказів того, що відповідачем здійснюються перешкоди у користуванні у його земельною ділянкою.

Як убачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, а саме що від навісу, який розташований на земельній ділянці, що перебуває у власності сторін завдає або можуть завдавати позивачу якихось незручностей або перешкод у користуванні належним їй майном. Також позивачем не доведено факту того, що існування навісу порушує її права, як співласника земельної ділянки, що, в свою чергу, чинить перешкоди у користуванні нею її майном.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що встановлений відповідачем навіс перешкоджає в проході до будинку, що у свою чергу ускладнює позивачу виконання свого обов`язку за договором довічного утримання щодо транспортування ОСОБА_5 до Київської обласної клінічної лікарні для лікування. Зазначає, що ОСОБА_5 заборонені будь-які фізичні навантаження.

Проте належних доказів, які б підтверджували зазначені доводи, позивач не надав. З долучених позивачем медичних документів не вбачається, що ОСОБА_5 не може самостійно пересуватися.

При цьому з наданих відповідачем фотографій двору спірного домоволодіння та земельної ділянки вбачається наявний прохід до будинку, а також можливість під`їзду автомобіля до нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про смерть, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 виданого Чабанівською селищною радою Фастівського району Київської області 27.11.2022 року.

Відповідно підстава, на яку посилається позивач в позовній заяві, на момент розгляду справи відсутня.

Також суд враховує пояснення третьої особи, яка також являється співвласником спірного домоволодіння та земельної ділянки, в яких остання зазначає, що жодних перешкод в підході та під`їзді до будинку встановлений навіс не створює.

Крім того матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення щодо встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою та домоволодінням між співвласниками.

Клопотань щодо проведення земельно-технічної експертизи позивачем заявлено не було.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та таким, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачу ОСОБА_1 судом відмовлено у задоволені позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати на її користь не стягуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 15, 20, 317, 375, 376, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО