Справа № 125/1058/22
Провадження № 22-ц/801/1203/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 рокуСправа № 125/1058/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Барського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2023 року, ухвалене суддею Питель О.В., повне рішення складено 24 квітня 2023 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з АТ «Українська залізниця» 100 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 12.08.2017 близько 20 год. 30 хв. у с. Васютинці Жмеринського району Вінницької області на 6-му пікеті 1154 км перегону с. Сербинівці - с. Комарівці поїзд №763 сполученням «Київ-Кам`янець-Подільський», під керуванням машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_3 , скоїв наїзд на її чоловіка ОСОБА_4 , 1933 року народження, який від отриманих травм помер.

За вказаним фактом 13.08.2017 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 15.09.2017 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У ході досудового розслідування було встановлено, що між наїздом на ОСОБА_4 та настанням його смерті наявний причинно-наслідковий зв`язок від дії джерела підвищеної небезпеки у розумінні ст. 1187 ЦК України.

Машиніст та його помічник на момент ДТП перебували в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», на балансі якої перебував згаданий вище поїзд.

ОСОБА_1 вказує, що в результаті загибелі її чоловіка їй було завдано моральну шкоду. На обґрунтування розміру суми моральної шкоди позивач зазначила, що вона втратила чоловіка, людину, з якою вона прожила разом однією сім`єю 61 рік і з яким була надзвичайно близька. Втратила моральну та матеріальну підтримку. Разом із загиблим вони провели більшу частину свого життя, разом будували плани, ставили цілі, разом виховували сина. Раптова смерть чоловіка повністю зруйнувала нормальне життя позивача. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією.

Позивачка є пенсіонеркою за віком, вагомий вклад у забезпечення її життя робив чоловік. Так як вони проживали удвох, чоловічу роботу по господарству робив загиблий, наразі вона позбавлена можливості розраховувати на допомогу чоловіка. Вказує, що вона вже у похилому віці й залишилася жити сама, тому їй потрібно докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім втрат, пов`язаних із втратою допомоги та виникнення додаткових обов`язків, вона втратила особистісне - чоловіка, якого любила, людину, з якою можна було говорити та проводити разом час, доглядати та виховувати онуків, а також робити інші сімейні справи. Попередній стан відновити не можливо, оскільки смерть є невідворотною та непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивача не призведуть до позитивних змін в її житті, оскільки вона втратила чоловіка назавжди.

Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, а також на користь держави 992,40 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішенням, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У скарзі зазначає, що матеріали кримінального провадження свідчать про наявність умислу в діях потерпілого ОСОБА_4 та їх причинного зв`язку зі шкодою, оскільки він усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього. Потерпілий, перебуваючи на колії, свідомо порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті. В поведінці ОСОБА_4 вбачається непрямий умисел, що виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача. Судом також залишено поза увагою, що позивач не достатньо обґрунтувала розмір своїх позовних вимог, а обставин, на які вона покликається, є загальними абстрактними твердженнями. Позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 12.08.2017 близько 20 год. 30 хв. у с. Васютинці Барського району Вінницької області на 5-му пікеті 1153 км перегону Сербинівці - с.Комарівці, водій потягу № 763 сполученням «Київ-Кам`янець-Подільський» допустив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від множинних травм загинув на місці.

Закрита тупа травма грудної клітки, від якої настала смерть ОСОБА_4 , стоїть в причинному зв`язку із смертю.

При судово-хімічній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_4 , методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропилового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (а.с.9-12).

Факт смерті підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.12.2021, відповідно до якого ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Васютинці Барського району Вінницької області у віці 83 років (а.с.13).

13.08.2017 за фактом вказаної події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000371 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Постановою слідчого Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Буяльського А.І. про закриття кримінального провадження від 15.09.2017 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 від 13.08.2017, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.7-8).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.12.2021, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 02.05.1956 зареєстрували шлюб. Після державної реєстрації шлюбу позивака змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.14).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої вказаної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У ч. 2 ст. 1168 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, однак вважав, що вказана обставина не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено.

З вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

АТ «Українська залізниця» вважає, що підстави для стягнення з товариства моральної шкоди відсутні, оскільки в потерпілого ОСОБА_4 був умисел на заподіяння собі смерті.

Вказана позиція апелянта відхиляється апеляційним судом, оскільки під умислом прийнято розуміти психічне ставлення особи до своїх дій та їх наслідків, коли особа усвідомлює характер своїх дій, передбачає їх наслідки і бажає настання таких наслідків або свідомо їх допускає (наприклад, суїцид). Усвідомлення і передбачення становлять інтелектуальну ознаку умислу, а бажання настання наслідків або свідоме їх допущення - його вольову ознаку.

При необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але розраховувала на їх відвернення.

У ході розгляду справи не встановлено, що шкоди було завдано лише внаслідок умислу потерпілого.

Та обставина, що ОСОБА_4 рухався вздовж колії, не свідчить про умисел потерпілого на позбавлення життя, а тому не звільняє від відповідальності відшкодувати шкоду власника джерела підвищеної небезпеки.

Апеляційний суд вважає, що причиною загибелі ОСОБА_4 є потрапляння під потяг у зв`язку з його грубою необережністю, а саме порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а відтак вказана обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, дані обставини можуть враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування.

АТ «Українська залізниця», подаючи відзив на позовну заяву, не заперечувало щодо розміру заявленого до стягнення позивачем моральної шкоди.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» вже вказує, що ОСОБА_1 недостатньо обґрунтувала розмір моральної шкоди, а обставини, на які вона посилалася є абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами.

Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки як зауважив Європейський суд з прав людини, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Сам факт загибелі чоловіка для позивача є моральним стражданням враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння їй шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для її особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Апеляційний суд враховує, що завдана позивачу смертю чоловіка моральна шкода спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання. Враховуючи вік позивача, зазначені обставини істотно змінили її життя та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка, у житті позивача неможливо.

Смерть рідної людини є невідновлюваною втратою, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо.

Підстав для зменшення розміру моральної шкоди чи відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення цієї шкоди апеляційний суд не вбачає. Відповідач не спростував мотиви, з яких місцевий суд виходив при визначенні розміру відшкодування на рівні 100 000 гривень.

Апеляційний суд бере до уваги висновки, зроблені Верховним Судом у його постанові від 29.05.2023 у справі №283/2536/21, в якій визначено справедливий розмір моральної шкоди - 100 000 гривень та вказані підстави для стягнення моральної шкоди в такому розмірі.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову немає, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко