Справа № 438/1388/21
Провадження 2/438/44/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 червня 2023 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

за участі секретаря судових засідань Дівчур В.М.,

позивача ОСОБА_1 (поза межами суду),

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та позов третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

31 серпня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, отримані в якості оплати за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі в сумі 2 001 000, 00 гривень, за договором купівлі-продажу земельної ділянки в сумі 100 000, 00 гривень та за договором купівлі-продажу земельної ділянки в сумі 68 000, 00 гривень, всього 2169 000, 00 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався нате, що з 04 серпня 1992 року до 10 вересня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

Під час шлюбу позивачем набуто нерухоме майно, зокрема:

?нежитлова будівля, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103;

?земельна ділянка, площею 0,03 га, кадастровий номер :01:001:0289, цільове призначення будівництво та обслуговування бару-кафе, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3;

?земельна ділянка, площею 0,0204 га, кадастровий номер :01:001:0280, цільове призначення будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

З метою поділу спільного майна подружжя, позивачем було видано нотаріально посвідчену довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_4 14 грудня 2020 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Львівської області Малетич О.Я., зареєстрована в реєстрі за №346.

Відповідач ОСОБА_4 07 травня 2021 року від імені позивача ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договору купівлі-продажу: нежитлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103; земельної ділянки, площею 0,03 га, кадастровий номер :01:001:0289, цільове призначення будівництво та обслуговування бару-кафе, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 та земельної ділянки, площею 0,0204 га, кадастровий номер :01:001:0280, цільове призначення будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. Загальна вартість від вказаного нерухомого майна становить 2 169 000, 00 гривень.

Вважає, що оскільки на теперішній час, оскільки відповідач не повернув позивачу коштів, про продаж нерухомого майна не повідомив, то грошові кошти, отримані в якості оплати за договорами купівлі-продажу в сумі 2 169 000,00 гривень та судові витрати підлягають стягненню із відповідача, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 07 вересня 2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно з подачею позову позивач 31 серпня 2021 року звернувся до суду з заявою, якій просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належать на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Ухвалою судді від 03 вересня 2021 року вказану заяву було задоволено повністю, а саме в частині накладення арешту на транспортний засіб марки BMW, модель 320, D зареєстрований 17 березня 2020 року на ім`я ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:001:0249, площею 0,0859 га, реєстраційний номер нерухомого майна 3, власником якого є ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

08 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача по справі, в якому представник останнього заперечував проти задоволення позову, з посиланням на те, що нерухоме майно, яке було реалізовано відповідачем, були набуті позивачем та матір`ю відповідача ОСОБА_5 , є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Зазначене спільне нерухоме майно 07 травня 2021 року було продано на підставі договорів купівлі-продажу на загальну суму 2 169 000 гривень, які були сплачені відповідачу до підписання згаданих правочинів.

Як вбачається із змісту довіреності, посвідченої 14 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Львівської області Малетич О.Я., зареєстрована в реєстрі за №346, відповідач мав право укладати та підписувати договори цивільно-правового характеру, в тому числі договори купівлі-продажу нерухомого майна, встановлювати умови, ціну цих договорів на свій розсуд, одержати належні йому гроші, вчиняти інші значущі дії, передбачені чинним законодавством щодо такого роду уповноважень, які мав би вчиняти при особистому вирішенні питань, та які будуть необхідними і доцільними для повного виконання повноважень за довіреністю. Разом з тим, на відповідача не було покладено обов`язку повідомляти позивача, як довірителя, про хід виконання його доручення та передавати позивачу належні йому кошти за договорами купівлі-продажу в чітко передбачений спосіб, наприклад шляхом оформлення письмової розписки і т.п. Будь-якої вимоги від позивача, як довірителя, на адресу відповідача щодо надання звіту, повернення довіреності, передачу грошей чи з інших питань не надходило. Відповідно, відповідач, керуючись наведеними нормами матеріального права, в день укладення договорів купівлі-продажу від 07 травня 2021 року передав по 1 084 450 гривень позивачу та своїй матері ОСОБА_5 .

Просить у позові відмовити.

21 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що нормами матеріального права не передбачено право повіреному залишати отримані кошти та/або майно у власному розпорядженні, а зобов`язує негайно передати довірителю все одержане майно у зв`язку з виконанням доручення (ч.3 ст.1006 ЦК України).

Протокольною ухвалою суду від 13 січня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Крамара Ю.М. про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5

09 травня 2022 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог , щодо предмету спору ОСОБА_5 адвокатом Крамаром Ю.М. подано заяву від імені довірителя про вступ у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору з позовними вимогами до позивача ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, набуте позивачем за час шлюбу з ОСОБА_5 шляхом визнання права власності ОСОБА_5 на частку грошових коштів в загальній сумі 2 169 000,00 гривень, отриманих за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 07 травня 2021 року.

Ухвалою суду від 09 червня 2022 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору ОСОБА_5 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів залишено без руху.

Ухвалою суду від 07 липня 2022 року прийнято позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 про поділ спільного майна колишнього подружжя шляхом визнання права власності на частку у спільній сумісній власності на грошові кошти та об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

28 липня 2022 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 вересня 2022 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , допитаний в якості свідка, надав суду наступні показання про наступне. Зокрема, за шлюбу з ОСОБА_5 ним набуто нерухоме майно: нежитлова будівля, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,03 га, цільове призначення будівництво та обслуговування бару-кафе та земельна ділянка, площею 0,0204 га, цільове призначення будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, які розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішуючи з колишньою дружиною питання поділу майна подружжя, вирішили що позивач, як титульний власник набутого подружжям подружнього майна, наддасть їхньому сину нотаріально посвідчену довіреність на продаж спірного майна подружжя. 14 грудня 2020 року відповідна довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Львівської області Малетич О.Я., зареєстрована в реєстрі за №346 на ім`я відповідача у справі ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 07 травня 2021 року від імені позивача ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договора купівлі-продажу: нежитлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103; земельної ділянки, площею 0,03 га, кадастровий номер :01:001:0289, цільове призначення будівництво та обслуговування бару-кафе, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 та земельної ділянки, площею 0,0204 га, кадастровий номер :01:001:0280, цільове призначення будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. Загальна вартість від вказаного нерухомого майна становить 2 169 000, 00 гривень.

Про укладення договорів купівлі-продажу спірного майна позивача не було повідомлено, про відчуження нерухомого майна позивач дізнався з сайту Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, жодних грошових коштів від продажу об`єктів нерухомості позивач не отримував, права розпоряджатися на власний розсуд даними коштами відповідачу позивач не надавав.

Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Заявлений позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо позовних вимог вважає безпідставним та передчасним. ОСОБА_5 впродовж двох років володіє та розпоряджається грошовими коштами у визначеному розмірі, жодних доказів що її право є порушеним суду не надала. Просить суд звернути увагу, що покупцем спірного нерухомого майна відповідно до правочинів є громадянин Італійської Республіки Арінголі ОСОБА_7 , теперішній чоловік третьої особи у справі ОСОБА_5 . У задоволенні позовних вимог третьої особи просить відмовити.

Представники позивача ОСОБА_1 адвокати Вуйцік О.Б. та Походжай О.О. у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив. У задоволенні позовних вимог третьої особи просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Пояснив суду, що не отримував вимоги, скерованої на його ім`я представником позивача адвоката Вуйцік О.Б. щодо виконання зобов`язань повіреного від 09 серпня 2021 року не отримував, оскільки проживав за іншою адресою. Отримані кошти у розмірі 2 169 000, 00 гривень за продаж нерухомого майна розподіл порівно між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_5 розподіл порівну, своїм батькам віддав по 1 084 500 гривень кожному. Матері, яка була присутня при нотаріальному оформленні договорів купівлі-продажу нерухомого майна, відразу. Позивачу ОСОБА_1 віддав зазначені кошти в присутності матері можливого цього ж дня, а можливо наступного.

Просить у задоволенні первісних позовних вимог відмовити.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 , допитана у якості свідка, позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити, зіславшись на обставини викладені у позовних вимогах третьої особи. Надали показання про наступне, що тривалий час намагались вирішити питання з колишнім чоловіком ОСОБА_1 щодо поділ майна подружжя. За спільною згодою вирішили доручити продати спірне майно подружжя своєму синові ОСОБА_4 . Позивачем було надано нотаріально посвідчену довіреність на продаж спірного майна подружжя. Третя особа ОСОБА_5 була присутня при укладенні ОСОБА_8 , як повіреним, угод про купівлю-продаж спірного нерухомого майна у нотаріальній конторі. Відразу після вчиненні правочинів третя особа отримала у свого сина належні їй кошти. У її присутності її син ОСОБА_1 віддав частину грошей, а саме 1 084 500 гривень позивачу ОСОБА_1 , частку грошових коштів, отриманих за договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 07 травня 2021 року.

Представник відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5 адвокат Крамар Ю.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Також просив задоволити позовні вимоги третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Суд, отримавши показання позивача та третьої особи в якості свідків, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 14 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 уклав та підписав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Львівської області Малетич О.Я., зареєстрована в реєстрі за №346, якою уповноважив ОСОБА_4 на здійснення ряду юридичних дій щодо належного йому на праві власності майна, а саме нежитлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,03 га, кадастровий номер :01:001:0289, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0204 га, кадастровий номер :01:001:0280, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 (а.с.48 т.1).

Відповідно до інформації з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей номер витягу 45169864 від 21 липня 2021 року вбачається припинення дії довіреності, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в реєстрі за №346, підстава заява про скасування довіреності виданої ОСОБА_1 (а.с. 12 т.1).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , яка змінила своє прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_10 з 04 серпня 1992 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03 вересня 2019 року (а.с.9 т.1)

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 вересня 2021 року у справі за №438/823/21 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 04 серпня 1992 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №157 розірвано.

Судом також встановлено, 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. був посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, згідно умов якого відповідач ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довіреності, передав у власність, а ОСОБА_11 , що діє від імені та в інтересах громадянина Італійської Республіки ОСОБА_12 прийняла у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму у розмірі 2 001 000,00 гривень, зареєстровано в реєстрі за №365 (а.с.20-22 т.1), був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,03 га, кадастровий номер :01:001:0289, цільове призначення будівництво та обслуговування бару-кафе, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, згідно умов якого відповідач ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довіреності, передав у власність, а ОСОБА_11 , що діє від імені та в інтересах громадянина Італійської Республіки ОСОБА_12 прийняла у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму у розмірі 100 000,00 гривень, зареєстровано в реєстрі за №366 (а.с.13-16 т.1), та був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0204 га, кадастровий номер :01:001:0280, цільове призначення будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 , згідно умов яких відповідач ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довіреності, передав у власність, а ОСОБА_11 , що діє від імені та в інтересах громадянина Італійської Республіки ОСОБА_12 прийняла у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму у розмірі 68 000,00 гривень зареєстровано в реєстрі за №367 (а.с.17-19 т.1) .

Пунктом 5 вищезазначених Договорів зазначено, що продаж земельної ділянки, площею 0,03 га вчинено Сторонами за 100 000, 00 гривень, земельної ділянки, площею 0,0204 га вчинено Сторонами за 68 000,00 гривень, а продаж нежитлової будівлі вчинено сторонами за 2 001 000,00 гривень, які Покупець (в особі представника) сплатив Продавцю (в особі представника), до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продані земельні ділянки чи нежитлову будівлю.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

За ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. ст. 1000, 1001 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1002 ЦК України).

Згідно ст. ст. 1003, 1004 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить (ст. ст. 1006, 1007 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) зроблено висновок про застосування частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України».

Приймаючи до уваги наведене, суд не приймає до уваги, твердження представника відповідача адвоката Крамара Ю.М. що умовами довіреності від 14 грудня 2020 року взагалі не було передбачено порядок повернення коштів.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повернення відповідачем ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 грошових коштів в загальній сумі у розмірі 2 169 000, 00 гривень чи як стверджував у своїх поясненнях відповідач ОСОБА_4 чи частини коштів у розмірі 1 084 450 гривень .

Разом з тим, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що відповідач не повернув йому грошові кошти, отримані за договорами купівлі-продажу земельних ділянок та нежитлової будівлі на загальну суму 2 169 000, 00 гривень, однак вказане не підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів щодо неотримання коштів позивач суду не надав, а вказане ґрунтується лише на його показаннях позивача у якості свідка під час розгляду справи по суті.

Суд не приймає до уваги твердження позивача оскільки відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання його окремих частини може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Крім цього, п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», звернуто увагу судів на те, що зі змісту абзацу другого ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину.

Саме з цих підстав, суд не приймає до уваги показання третьої особи в якості свідка ОСОБА_5 на підтвердження факту повернення коштів відповідачем позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи вищевикладені висновки, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідачем ОСОБА_4 , в порушення п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України, притримав у себе грошові кошти у розмірі суму 2 169 000, 00 гривень від продажу нерухомого майна позивача ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 07 травня 2021 року.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв?язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Щодо позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 1992 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03 вересня 2019 року (а.с.9 т.1)

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 вересня 2021 року у справі за №438/823/21 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 04 серпня 1992 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №157 розірвано.

Під час шлюбу сторонами було придбане наступне майно: нежитлова будівля, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103; земельна ділянка, площею 0,03 га, кадастровий номер :01:001:0289, цільове призначення будівництво та обслуговування бару-кафе, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 та земельна ділянка, площею 0,0204 га, кадастровий номер :01:001:0280, цільове призначення будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

Право власності на нежитлову будівлю підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером довідки:255752114, сформованої 07 травня 20121 року ОСОБА_13 , приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Львівської області до якої державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю проведено 30 квітня 2021 року за ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 41808237.

Аналогічно підтверджено право власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_1 , державна реєстрація права власності на земельні ділянки проведено 31 липня 2013 року, номери запису про право власності: 1970189 та 1968932 відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Судом також встановлено, 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. був посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, згідно умов якого відповідач ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довіреності, передав у власність, а ОСОБА_11 , що діє від імені та в інтересах громадянина Італійської Республіки ОСОБА_12 прийняла у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму у розмірі 2 001 000,00 гривень, зареєстровано в реєстрі за №365 (а.с.20-22 т.1), був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,03 га, кадастровий номер :01:001:0289, цільове призначення будівництво та обслуговування бару-кафе, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, згідно умов якого відповідач ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довіреності, передав у власність, а ОСОБА_11 , що діє від імені та в інтересах громадянина Італійської Республіки ОСОБА_12 прийняла у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму у розмірі 100 000,00 гривень, зареєстровано в реєстрі за №366 (а.с.13-16 т.1), та був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0204 га, кадастровий номер :01:001:0280, цільове призначення будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, згідно умов яких відповідач ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довіреності, передав у власність, а ОСОБА_11 , що діє від імені та в інтересах громадянина Італійської Республіки ОСОБА_12 прийняла у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму у розмірі 68 000,00 гривень (а.с.17-19 т.1) .

Як вбачається із показів третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 , допитаної в якості свідка під час судового розгляду, що за спільною згодою вирішили доручити продати спірне майно подружжя своєму синові ОСОБА_4 . Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було надано нотаріально посвідчену довіреність на продаж спірного майна подружжя. Третя особа ОСОБА_5 була присутня при укладенні ОСОБА_8 , як повіреним, угод про купівлю-продаж спірного нерухомого майна у нотаріальній конторі. Відразу після вчиненні правочинів третя особа отримала у свого сина належні їй кошти, а саме 1 084 500 гривень, що відповідає частку грошових коштів, отриманих за договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 07 травня 2021 року.

Зазначена обставина, підтверджена також змістом позовної заяви третьої особи, з якої вбачається, що грошові кошти у сумі 1 084 500,00 гривень передані Відповідачем ( ОСОБА_4 ) своїй матері ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу, що ч.2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 318/89/18.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет даного спору, суд приходить до висновку, що заявлення позовних вимог третьою особою є очевидно недобросовісною поведінкою ОСОБА_5 та визнається судом як дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, що відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Одночасно, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті судом на підставі ухвали судді Бориславського міського суду Львівської області від 03 вересня 2021 року.

Згідно положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Так як судом ухвалено рішення про повну відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, то вжиті у справі заходи забезпечення позову належить скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та позовних вимог третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно ухвали судді Бориславського міського суду Львівської області від 03 вересня 2021 року.

Скасувати арешт, накладений на майно, зокрема транспортний засіб марки BMW, модель 320, D зареєстрований 17 березня 2020 року на ім`я ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:001:0249, площею 0,0859 га, реєстраційний номер нерухомого майна 3, власником якого є ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору : ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 23 червня 2023 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш