Дата документу 21.12.2023 Справа № 332/3493/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3493/23 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/807/2147/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Зубенко Олександром Анатолійовичем, на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, що підписаний адвокатом Зубенко О.А., який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01.02.2020 року позивача прийнято відповідно до Наказу № 41 від 31.01.2020 на посаду вогнетривника з 5 розряду до вогнетривної дільниці до цеху №7 ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат». 01.03.2021 року переведено відповідно до Наказу № 92 від 01.03.2021 сушильником

стрижнів, форм та формувальних матеріалів з 3 розряду до вогнетривної дільниці цех №7

ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі ТОВ «ЗТМК»).

28.02.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, про що ТОВ «ЗТМК» було видано відповідний наказ № 48.

У відповідача перед ОСОБА_1 існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 977,29 грн. Отже, у день звільнення відповідач не розрахував позивача повністю, чим порушив вимоги трудового законодавства.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 977,29 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку згідно зі ст. 117 КЗпП у розмірі 60 399,36 грн. за кожен місяць затримки розрахунку, починаючи з дня звільнення 28.02.2023 року по день повного фактичного розрахунку (на день ухвалення рішення), а також судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 3 500 грн.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за липень 2022 року та за лютий 2023 року в розмірі 14 977,27 грн. (сума визначена після утримання податків й інших обов`язкових платежів, тобто сума до видачі) та витрати з надання правничої допомоги в розмірі 3 500,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення в межах місячної суми стягнення за липень 2022 року у розмірі 5 002,65 грн. (сума визначена після утримання податків й інших обов`язкових платежів, тобто сума до видачі).

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,яка підписана адвокатом Зубенко О.А., в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині часткового задоволення позовних вимог та відмови стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку - скасувати та в цій частині позов задовольнити повністю. Стягнути з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток, починаючи з дня звільнення 28.02.2023 року по день повного фактичного розрахунку (на день ухвалення рішення) в сумі 60 399 грн. 36 коп., та судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в п.91 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, який має компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, дії працівника та бездіяльність роботодавця у спірних правовідносинах.

На переконання заявника, на день звільнення не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок, підприємство працює до сьогоднішнього дня, безпосередньо бойові дії на території м. Запоріжжя та території підприємства відсутні, на сьогоднішній час вся держава перебуває у складних умовах, проте працівник підприємства має гарантії з отримання заробітної плати та отримання винагороди за свій труд та його право на отримання компенсації за порушення його трудових прав має бути компенсовано у повному обсязі, як отримання коштів для свого існування, адже жодного іншого доходу для проживання та існування у позивача не має. У зв`язку з цим, відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Заперечень щодо рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, апеляційна скарга не містить, а тому рішення в цій частині не є предметом перегляду в межах даного апеляційного провадження.

Від представника ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» Криворучка О.Г. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 21.12.2023 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що у ТОВ "ЗТМК" існували обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які об`єктивно унеможливили належну та своєчасну виплату заробітної плати працівникам підприємства, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині вимог.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 47 КЗпП України встановлено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

При недотриманні роботодавцем вимог статті 116 КЗпП України, для роботодавця настають наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України. Роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини. Відсутність своєї вини повинен довести роботодавець (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2022 року у справі № 359/3879/20).

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства».

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно зі частинами 3, 4 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» N 2136-IX від 15.03.2022 роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Таким чином, Закон допускає можливість звільнення роботодавця від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці при наявності одного із двох окремих випадків: 1. порушення сталося внаслідок ведення бойових дій; 2. порушення сталося у наслідок інших обставин непереборної сили. У випадку наявності обставин непереборної сили Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначає належним та допустимим доказом сертифікат про форс-мажорні обставини, у випадку порушення строків оплати праці внаслідок ведення бойових дій норми права не визначають обмежень щодо доказів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 в період з 01.02.2020 по 28.02.2023 року постійно працював у ТОВ "ЗТМК", що підтверджується копією трудової книжки та довідкою відповідача від 19.07.2023 року за №11-5/34-.

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 було звільнено із посади сушильника стрижнів, форм та формувальних матеріалів 3 р. цеху виробництва магнію та титану губчастого № 7/07.50 Вогнетривна дільниця, яку він займав на підприємстві ТОВ "ЗТМК", за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію, про що ТОВ «ЗТМК» було видано відповідний наказ № 48.

Згідно з довідкою від 19.07.2023 року N° 11-5/34- у відповідача перед позивачем мається заборгованість по заробітній платі за липень 2022 року в розмірі 5 002,65 грн. та за лютий 2023 року в розмірі 9 974,62 грн., а всього 14 977,27 грн. (сума до видачі), нараховано - 18 605,32 грн., утримано 36 28,03 грн.

Таким чином, у день звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем в повному обсязі. З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 14 977,27 грн. підлягають задоволенню.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року було ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжено.

У листі № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України.

24.02.22р. ТОВ "ЗТМК" отримало повідомлення від 24.02.2022 № 478/01-6 від AT "Дніпроазот" про зупинку роботи виробничих потужностей AT "Дніпроазот", пов`язану з початком військових дій на території України.

Також, 26.02.2022 року ТОВ "ЗТМК" отримало від ПАТ "Запорізький металургійний комбінат" "Запоріжсталь" лист № 33/2009739 від 26.02.2022р. "Щодо можливого припинення постачання води", в якому було зазначено, що у зв`язку з проведенням військових дій у регіоні можливе аварійне припинення водопостачання від водороздільних мереж ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь".

01.03.20022 року на ТОВ "ЗТМК" надійшов лист від 01.03.2022 № 140/03-02 від Управління з питань попередження надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Запорізької міської ради із проханням негайно зменшити запаси хімічно-небезпечних речовин до мінімально можливих об`ємів.

Починаючи з 25.02.2022 відбувалися систематичні обстріли міст та населених пунктів у Запорізькій області. При цьому було завдано людських жертв та завдано поранень цивільним особам, були зруйновані як важливі об`єкти інфраструктури, так і житлові будинки. ТОВ "ЗТМК" розташований в межах міста Запоріжжя та являється об`єктом підвищеної небезпеки.

Відповідно до стаття 8 Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" N 2245-III від 18.01.2001р. ТОВ "ЗТМК" як на суб`єкт господарської діяльності, у власності (користуванні) якого є об`єкти підвищеної небезпеки, зобов`язаний вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і довкілля від їх впливу; забезпечувати експлуатацію об`єктів підвищеної небезпеки з додержанням прийнятного рівня ризику.

З урахуванням вищезазначених факторів керівництвом ТОВ "ЗТМК" було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ "ЗТМК", оформлене наказом в.о. директора ТОВ "ЗТМК" від 02.03.2022 № 174 "Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату".

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що зазначені обставини є причинами неможливості належного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, оскільки основне виробництво було зупинене внаслідок бойових дій, небезпеки техногенної катастрофи, це є обставинами непереборної сили, що призвело до зупинки господарської діяльності підприємства, неможливості отримання прибутку та вплинуло на виконання зобов`язання роботодавця щодо розрахунку при звільненні позивача.

Внаслідок вищенаведених обставин відповідач не мав можливості своєчасно здійснити оплату праці позивачу за виконану роботу та провести повний розрахунок із ним при звільненні. Це, у свою чергу, відповідно до положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст. 117 КзпП України є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці.

Вищенаведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що на день звільнення не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок, що відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання апеляційної скарги на застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, безпідставні, оскільки висновки суду не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові.

За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Зубенко Олександром Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю.Бєлка

Е.А. Онищенко