Справа № 627/803/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бугаєнко І.В.,

за участі секретаря Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт Краснокутськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право приватної власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що її батько ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі- продажу, засвідченого заступником голови виконкому Краснокутської селищної Ради народних депутатів Столовою В.В. від 11 вересня 1990 року, придбав у ОСОБА_3 гараж для автомобіля, який знаходиться на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний гараж належав продавцю ОСОБА_3 , на підставі рішення виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів від 06 травня 1989 року. Під час укладення угоди та посвідчення посадовими особами виконкому Краснокутської селищної Ради, батькові не було повідомлено, що вказаний гараж підлягає узаконенню, шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно в органах БТІ. Згідно з даними інвентаризаційної справи об`єкта нерухомого майна - гаража, відповідно до довідки Комунального підприємства «Краснокутське БТІ» від 07.08.2023 № 479, право власності станом на 31.12.2012 не зареєстроване. З 1990 року батько користувався гаражем до смерті, вважаючи його своєю власністю, будучи впевненим у тому, що всі правовстановлюючі документи на нього є. На даний час гараж існує за вище вказаною адресою, його загальна площа складає 28,50 кв.м. Гараж збудовано в 1989 році, документ на земельну ділянку, де розміщений гараж, відсутній, 07.08.2023 року КП «Краснокутське БТІ» на нього виготовлено технічний паспорт. Однак, гараж не є самочинним будівництвом, оскільки він був узаконений колишнім його володільцем ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якої входить спірний гараж. Позивач як спадкоємець першої черги за законом, своєчасно звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, та за її заявою була заведена спадкова справа №11/2023. Частину спадкового майна позивач успадкувала та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса від 19.08.2023 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на гараж. Інші спадкоємці після смерті батька відсутні, так як його дружина (мати позивачки) ОСОБА_4 від спадщини відмовилася на користь позивачки.

Позивач вказує на те, що оскільки вона прийняла спадщину після батька, то за загальним правилом, вважається такою, що прийняла спадщину в цілому, проте, позбавлена можливості прийняти гараж у спадщину у нотаріуса і отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно. Іншим шляхом позивач не може оформити спадщину, відтак, вимушена звернутися до суду.

Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити, про прийняте рішення повідомити.

Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду судом повідомлявся, в матеріалах справи міститься клопотання від 04.10.2023 року, в якій просять розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області № 116 від 06 травня 1989 року, узаконено будівництво автогаражу по вул. Перемоги, що належить гр. ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_2 /а.с.11/.

11.09.1990 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 гараж для автомобіля, по вул. Перемоги, с. Краснокутськ, Харківська область. Вказаний гараж належить ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів від 06.05.1989 року за № 116. Продаж гаражу вчинено за одну тисячу рублів, які покупець ОСОБА_2 заплатив продавцю ОСОБА_3 . Продавець стверджує, що вказаний автогараж нікому не проданий, не подарований, не заставлений у спорі та під забороною не знаходиться. Договір посвідчений зав.голови виконкому Краснокутської селищної Ради народних депутатів Столовою В.В./а.с.8/.

З копії довідки № 479 від 07.08.2023 року виданої «Краснокутським бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно з даними інвентаризаційної справи об`єкта нерухомого майна гаражу, що розташований в АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року, право власності не зареєстроване. Згідно з даними технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, здійсненої 26.07.2023 р., до складу зазначеного об`єкту нерухомого майна входять такі будинки, будівлі та споруди: - гараж, позначений літ. Б-1 на плані, загальна площа 28.50 кв.м, матеріал стін цегла/а.с.9/.

Відповідно до довідки № 530 від 23.08.2023 року виданої КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації», разом інвентаризаційна вартість гаражу, що розташований в АДРЕСА_1 , станом на 26.07.2023 року становить 37265,00 грн. /а.с.13/.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)/а.с.10/.

Комунальним підприємством «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» станом на 26.07.2023 року виготовлено технічний паспорт на гараж на ім`я позивача ОСОБА_1 . З копії технічного висновку вбачається, що гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 побудований в 1989 році, площа гаражу складає 28.50 кв.м /а.с.14-21/.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Однак, за змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1).

До матеріалів справи позивачем долучено копію технічного паспорта від 26.07.2023 року, з якого вбачається, що спірний гараж побудовано у 1989 році, а його площа становить 28,50 кв.м.

Відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що вказане нерухоме майно - гараж не є самочинним та самовільним будівництвом так як відповідний дозвіл видавався уповноваженим на це органом, згідно з вимогами чинного на час побудови законодавства.

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /а.с.10/.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців (1270 ЦК України).

З дослідженої судом копії спадкової справи № 11/2023, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , до кола спадкоємців увійшли донька спадкодавця ОСОБА_5 та дружина померлого - ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 18.01.2023 року донька померлого ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого. Того ж дня, до нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_2 ОСОБА_4 із заявою, якою відмовилася за всіма підставами на користь дітей спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_4 /а.с.41-49/.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, 18.01.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини в межах передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, відтак, є такою, що прийняла спадщину після батька ОСОБА_1 /а.с.42/.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.08.2023 року, винесеною державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О., відмовлено ОСОБА_1 у вчинення нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що відсутня реєстрація права власності на майно померлого /а.с. 12,49/.

Факт того, що позивач є донькою померлого, підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 15.11.2022 року Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), з якого вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком зазначено ОСОБА_2 /а.с.6/.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах -до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 210/1609/15-ц (провадження №61-40313св18) вказано, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.»

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що гараж, який побудований у 1989 році, є предметом спадкування, та спадкоємиці ОСОБА_1 обґрунтовано звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки іншого способу оформити право власності на спірний гараж чинним законодавством не передбачено.

Відтак, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів на їх підтвердження.

Судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 12, 13, 76-79, 81, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом, право приватної власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач ОСОБА_5 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, розташована за адресою: 62002, Харківська область, Богодухівський район, смт Краснокутськ, вул. Охтирська, 1, .

Суддя Бугаєнко І. В.