Справа № 361/6377/23
Провадження № 2/361/3578/23
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

(Заочне)

Іменем України

29 листопада 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.,
за участю секретаряМищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У серпні 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29.10.2020 року близько 20 год 05 хв. відповідач, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у результаті словесного конфлікту з позивачем спричинив останньому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області, у судовій справі № 361/10881/21 від 03.05.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, покладено обов`язки. Позивач зазначає, що він у період із 29.10.20 по 13.11.2020 проходив курс активного лікування. Внаслідок чого поніс реальні збитки на лікування і переміщення до лікувального закладу у сумі 21 243, 36 грн. Крім того, позивач обчислює суму відшкодування моральної шкоди за попередні три роки, що передували зверненню до суду, виходячи із середнього розміру заробітної плати в Україні, що становить 444 018, 75 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача майнову шкоду у сумі 21 243, 36 грн. та моральну шкоду у розмірі 444 018, 75 грн.

Заяви, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 40).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив не подав, причини неявки суду не відомі.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України.

Обставини справи, що встановлені судом

Відповідно до копії вироку Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/10818/21 від 03 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

У вищезазначеному вироку вказно, що реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , 29 жовтня 2020 року приблизно о 20 год. 05 хв. ОСОБА_3 , розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, стоячи з правої сторони відносно потерпілого, умисно наніс один удар кулаком правої руки в верхню праву частину обличчя ОСОБА_1 . Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижнього краю правої орбіти та передньої стінки правого верхньощелепного синуса зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21 доби.

Із копії довідки № 8439 від 29.10.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 29.10.2020 року о 22 год. 10 хв. звертався до КНП «Броварська БКЛ» БРР БМР, діагноз: перелом кісток носа, вид травми: побиття.

Відповідно до копії довідки від 29.10.2020 року, яка видана лікарем лором ОСОБА_4 , видно, що діагноз ОСОБА_1 - закритий перелом кісток носа зі зміщенням кісткових уламків.

Із копії виписки з Київської обласної клінічної лікарні від 06.11.2020 року вбачається, що основним діагнозом ОСОБА_1 є травматичний злам нижнього краю правої орбіти, передньої стінки правого верхньощелепного синуса.

Відповідно до акту надання послуг № 5 від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_5 виконано КПКТ навколоносових синусів з деталізацією проблемних ділянок вартістю 750,00 грн.

Відповідно до акту надання послуг № 6 від 11 листопада 2020 року ОСОБА_5 виконано КПКТ навколоносових синусів з деталізацією проблемних ділянок вартістю 750,00 грн.

Відповідно до копії рахунку про оплату № 407 від 04 листопада 2020 року та копій квитанцій про оплату від 04.11.2020 року видно, що ОСОБА_1 придбав у ТОВ «ІМАТЕХ МЕДІКАЛ» товар: пряма пластина 1 шт., ціна 1600, 00 грн., крива пластина -велика 1 шт., ціна 1850, 00 грн., хрестовий гвинт, самонарізання 9 шт., ціна 370 грн. за 1 шт., хрестовий гвинт, самонарізання 4 шт., ціна - 370 грн. за 1 шт.

Із копії рахунку про оплату № 19364 від 04.11.2020 року від Київської обласної клінічної лікарні та копії квитанції про оплату від 04.11.2020 року видно, що ОСОБА_1 оплатив отримані послуги в Київській обласній клінічній лікарні у сумі 1 040, 38 грн.

У матеріалах справи містяться квитанції про оплату лікарських препаратів у загальній сумі 7585, 30 грн.

Крім того, у матеріалах справи містяться квитанції про оплату послуг таксі в загальній сумі 1958, 00 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до розрахунку матеріальної шкоди позивач просить стягнути витрати на лікування у розмірі 19 285, 36 грн та витрати на переміщення до лікувальних закладів (послуги таксі) у розмірі 1 958, 00 грн.

Судом установлено і повністю підтверджується квитанціями та рахунками про оплату, які долучені до матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 витратив на лікування 19 285, 36 грн.

Разом із тим, суд вважає не обґрунтованими посилання позивача ОСОБА_1 на необхідність стягнення із відповідача витрат на переміщення до лікувальних закладів (послуги таксі) у розмірі 1 958, 00 грн., оскільки з долучених до матеріалів справи копій квитанцій про оплату послуг таксі не можливо встановити, що ОСОБА_1 користувався вказаними послугами внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, через протиправні дії відповідача.

Отже, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу про стягнення матеріальної шкоди та стягнути із відповідач ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 19 285 грн. 36 коп.

Частиною другою статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 227/7154/13-к (провадження № 61-20082св19), зазначено, що «відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.

Системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту».

Такі докази позивачем надано не було, а тому обчислення ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди за попередні три роки, що передували зверненню до суду, виходячи із середнього розміру заробітної плати в Україні є безпідставними.

Указана вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 263/16183/18.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України, передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р. "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ст.23, ст.280, ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в зв`язку з чим суд виходить з того, що задоволення позовних вимог повинно відповідати як заподіяній моральній шкоді, так і критерію справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом установлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнав моральні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього в результаті злочину, моральна шкода, спричинена позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 призвело до моральних страждань позивача, неможливості нормально жити та працювати, позивач вимушений був докладати додаткові зусилля для організації нормального укладу свого життя.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння злочину потерпілому спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь наставших негативних явищ в житті позивача, тривалість строку порушення його законних прав, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Із відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на думку суду є достатнім та таким, що відповідає моральним стражданням, перенесеним позивачем.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позивних вимог ОСОБА_1 та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає матеріальна шкода в розмірі 19 285 (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 36 копійок та моральна шкода в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Щодо судових витрат

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 652 грн. 70 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 210 від 17 липня 2023 року.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 592 п`ятсот дев`яносто дві) гривні 85 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 207, 525, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 19 285 (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 36 копійок та моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 592 п`ятсот дев`яносто дві) гривні 85 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.М. Петришин