печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.С.,

справа № 757/67713/17-ц

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новицька Т.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Н.Г., ОСОБА_5

предмет і підстави позову - визнання договору недійсним,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного (загального) провадження в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Тетяни Олексіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Наталії Григорівни, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначає, що позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року №15450, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 за 1373000,00 грн. Але, всупереч вищезазначеному, відповідач теж вважає себе власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2015 року №821, укладеного з ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О. ОСОБА_3 виступив продавцем квартири, яку набув на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П. 17.02.2007 №1713, дарувальником, у якому виступив попередній власник квартири ОСОБА_7 . Позивач вважає договір дарування нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчувався, ОСОБА_7 договір не підписував і не укладав, квартиру не дарував, а ОСОБА_3 не мав наміру отримувати квартиру в дар. Договір купівлі-продажу від 16.06.2015 №821, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О. підлягає визнанню судом недійсним, оскільки він був укладений на підставі нікчемного договору дарування і з порушенням вимог, встановлених ст. 203 ЦК України. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.06.2015 №821, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 14.02.2018, позовну заяву залишено без руху.

20.03.2018 на адресу суду надійшла заява з матеріалами позовної заяви про усунення недоліків.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 30.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

04.07.2018 надійшла заява від представника позивача про забезпечення позову та клопотання про відстрочення судових витрат або звільнення від їх оплати.

04.07.2018 надійшла заява від представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.06.2015 №821, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О. та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.05.2017 №780, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Миргородською Н.Г. Витребувати у ОСОБА_4 у власність ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 , визнавши на неї за ОСОБА_1 право приватної власності.

04.07.2018 надійшло клопотання від представника позивача про залучення співвідповідача і третіх осіб.

04.07.2018 надійшла заява від представника позивача про забезпечення доказів.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 26.07.2018 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_4 , реєстраційний номер нерухомого майна:00.

03.10.2018 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 заперечує у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 ніколи не вибувала з володіння позивача ОСОБА_1 у незаконний спосіб чи у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 388 ЦК України, а позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набували право власності на квартиру у законний спосіб, на підставі законних правочинів та судових рішень, які набрали законної сили. ОСОБА_2 на законних підставах та в законний спосіб продав 18.05.2017 вищезазначену квартиру ОСОБА_4 , яка на даний час являється законним власником даної квартири.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2019, в зв`язку з відстороненням судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від посади, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 .

Ухвалою судді від 01.02.2019 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.07.2020 витребувано у приватного нотаріуса КМНО Миргородської Н.Г. належним чином завірені копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.05.2017 №780, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та всіх документів, на підставі яких він був посвідчений та договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 18.05.2017 № 786, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та всіх документів, на підставі яких він був посвідчений.

Ухвалою суду від 01.07.2020 ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі № 757/67713/17-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Тетяни Олексіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Н. Г., ОСОБА_5 про визнання договору недійсним.

22.09.2020 на виконання ухвали суду, приватний нотаріус КМНО Миргородська Н.Г. надіслала на адресу суду витребувані документи.

Ухвалою від 23.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новицька Т.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Н.Г., ОСОБА_5 про визнання договору недійсним - залишено без розгляду.

23.11.2020 надійшла заява від представника позивача про витребування доказів.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2021 ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2020 про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2021, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В. для продовження розгляду.

02.06.2021 надійшов відзив від відповідача ОСОБА_4 , в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

03.09.2021 подана заява про відвід судді. Ухвалою суду від 03.09.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді.

Ухвалою суду від 11.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 , просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Від третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Новицької Т.О., надійшла заява про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних матеріалів.

Інші треті особи до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Врахувавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 №15450, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 на суму 1373000,00 грн. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 теж вважає себе власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2015 №821, укладеного з ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О., в якому ОСОБА_3 виступив продавцем квартири, яку набув на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П. 17.02.2007 №1713, дарувальником у якому виступив попередній власник квартири ОСОБА_7 .

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем, та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2016, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2018, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , треті особи державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавська Світлана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання права власності на нерухоме майно - задоволено частково, витребувано у ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 121,4 кв.м., житловою площею 79 кв.м. З рішення суду, яке набрало законної сили та не оспорюється учасниками справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2015. Відомості про право власності на це майно було внесено до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно 16.06.2015.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2015, право власності на спірну квартиру зареєстровано 26.10.2015 за ОСОБА_6 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/1733/15-ц від 07.10.2015 про затвердження мирової угоди.

Разом з тим, у рішенні встановлено, що відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2015, жодного рішення суддями Печерського районного суду м. Києва за результатами розгляду цивільної справи 757/1733/15-ц не ухвалювалось. Справа № 757/1733/15 зареєстрована як справа, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які давали б підстави для висновку про наявність у позивача права власності на спірну квартиру, не надано.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача.

ЦК України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном.

Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

ЦК України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

За змістом ст. 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

В судовому засіданні встановлено, що з 18.05.2017 відповідач ОСОБА_4 являється власником та добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 та має право власності на зазначену квартиру, яке зареєстроване у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4 придбала квартиру за нотаріально посвідченим, відплатним договором, у законний спосіб та у законного власника ОСОБА_2 , право власності якого було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 не являється власником квартири АДРЕСА_1 та ніколи ним не являвся, що підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2016, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2015, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та договір купівлі-продажу квартири від 18.05.2017, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , являються належними, відплатними правочинами, які були нотаріально посвідчені відповідно до норм чинного законодавства, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та які були спрямовані на настання реальних наслідків щодо купівлі-продажу квартири.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця норма пов`язує право на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів саме особи, яка звернулась до суду.

З огляду те, як встановлено дослідженими матеріалами справи, що ОСОБА_1 не являється стороною договорів купівлі-продажу квартири від 16.06.2015 та 18.05.2017, в зв`язку з чим жодних законних прав чи свобод у разі настання правочинів недійсним в нього не виникає, а тому не має права вимагати встановлення нікчемності цього правочину.

Відповідно до п. 10 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2015 та 18.05.2017 є недійсними на підставі того факту, що попередній договір дарування між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 від 17.02.2007 являється нікчемним, бо не посвідчувався нотаріально і взагалі не укладався між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , не може бути прийнято судом до уваги, оскільки в ході судового розгляду справи ані позивач, ані його представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження вищесказаного та дане твердження не узгоджується наявними матеріалами справи, які були досліджені судом.

Договір дарування від 17.02.2007, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П., за №1713, здійснений на нотаріальному бланку суворої звітності, серії ВЕЕ №451856, який видавався приватному нотаріусу КМНО Федоришину О.П. та був використаний нотаріусом Федоришиним О.П. 17.02.2007 на посвідчення договору відчуження майна (дарування), що свідчить про безпідставність заяв позивача щодо його не нотаріального оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись постановою пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 328, 330, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 23, 30, 76, 83, 84, 133, 134, 141 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Тетяни Олексіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Наталії Григорівни, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3

відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новицька Т.О., м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, оф. 5

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Н.Г., м. Київ, вул. Дмитрівська, 8

третя особа: ОСОБА_5 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5

Суддя Р.В. Новак