КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/2667/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7401/2023
О К Р Е М А У Х В А Л А
12 грудня 2023 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Лапчевської О.Ф., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківбуд-монтаж» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року та додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року у складі судді Віговського С.І.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною та визнання права власності,-
02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася у Сквирський районний суд Київської обл. із позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною та визнання права власності.
Зазначала, що 16 вересня 2020 року між нею та ОСОБА_2 було укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - будинку охорони, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Указувала, що договір був укладений в простій письмовій формі та відповідно до якого відповідач продав, а позивачка купила указаний об`єкт нерухомості за 16 500 грн. Проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а тому на підставі положень ст. 220 ЦК України просила суд визнати договір укладеним.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано укладеним договір купівлі-продажу від 16 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлової будівлі - будинку охорони, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а також за ОСОБА_1 визнано право власності на вказану нежитлову будівлю.

06 грудня 2021року ОСОБА_1 подала у суд заяву про ухвалення по справі додаткового рішення за наслідками розгляду якої додатковим рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року заяву задоволено й визнано за позивачкою право власності на комплектну трансформаторну підстанцію ПС - 110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК) та бетонне вимощення, загальною площею 300 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільний справ Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Білоцерківбуд- монтаж» задоволено частково. Рішення Сквирського районного суду Київської обл. від 04 грудня 2020 року та додаткове рішення того ж суду від 10 грудня 2021 року скасовано. Провадження у справі закрито на підставі п. 1,7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Під час апеляційного провадження було виявлено істотні порушення закону, допущені суддею Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_3 під час розгляду справи.

Так, відповідно до матеріалів, ухвалою суду від 02 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 й справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні на 04 грудня 2020 року.

Згідно вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Між тим, районний суд не вжив заходів щодо з`ясування даних про особу відповідача, що призвело до помилкового відкриття провадження у справі.

Окрім цього, звертає увагу та обставина, що районний суд відкрив провадження у справі за правилами ст. 27 ЦПК України - за місцем проживання чи місцезнаходження відповідача.

Проте згідно даних копії долученого до справи паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 місцем його реєстрації зазначено АДРЕСА_2 . Така ж адреса зазначена і в попередньому договорі, долученому позивачкою, проте у позові місцем проживання відповідача указано - АДРЕСА_3 , що залишилося поза увагою суду та належної перевірки законності підстав до відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Як свідчать долучені до справи матеріали, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, ОСОБА_2 не міг бути стороною спору, остільки з настанням смерті його цивільна правоздатність була втрачена, а ця обставина виключала правові підстави до відкриття провадження у справі й така справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255ЦПК).

Положеннями ст.ст. 187, 190, 191 ЦПК України врегульовано строки та порядок вчинення судом процесуальних дій, пов`язаних з прийняттям позову до провадження - винесення ухвали про відкриття провадження у справі протягом п`яти днів з дати надходження позовної заяви, з надсиланням її копії учасникам справи та у строк, встановлений судом, роз`яснити, зокрема, відповідачу право подати відзив на позов.

Між тим у порушення згаданих вимог процесуального закону, суд, відкривши провадження у справі 02 грудня 2020 року, призначив справу до розгляду у попередньому судовому засіданні на 04 грудня 2020 року, що свідчить про свідоме порушення процесуальних прав учасників справи з підстав їх об`єктивної неможливості завчасного отримання копії ухвали суду про відкриття провадження, позовної заяви, відправлених згідно долучених до справи копії супровідних листів поштовою кореспонденцією.

Відкривши провадження у справі в день надходження позовної заяви, суддя невиправдано оперативно призначив її до розгляду у підготовче засідання на 04 грудня 2020 року й цього дня ухвалив рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.4 розділу 111 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації 20 серпня 2019 року № 814 зі змінами, кореспонденція, що стосується розгляду конкретної справи, після її реєстрації в АСДС, передається судді (судді-доповідачу), у провадженні якого перебуває справа. Передавання документів здійснюється під підпис у реєстрі в порядку, визначеному в суді.

Між тим, відповідно до справи, в порушення зазначених вимог Інструкції, до справи долучено заяви від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про розгляд справи у їх відсутність, датовані 04 грудня 2020року, проте канцелярією суду указані заяви не зареєстровано, що свідчить про приєднання указаних заяв до справи у поза процесуальний спосіб, а також фактично підробленої заяви від імені ОСОБА_2 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наслідками розгляду справи, суддею Сквирського районного суду Київської обл. Віговським С.І. 04 грудня 2020 року ухвалено рішення, яким позов задоволено у повному обсязі. Визнано укладеним договір купівлі-продажу від 16 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлового приміщення - будинку охорони, площею 16,8 кв. м., що розташоване по АДРЕСА_1 , а також за позивачкою визнано право власності на указане нежитлове приміщення.

Ухвалюючи рішення, районний суд установив наявність між сторонами договірних відносин, пов`язаних з придбанням ОСОБА_1 у ОСОБА_2 нежитлового приміщення - будинку охорони та установив факт ухилення відповідача від явки до нотаріуса для укладення правочину в установленому законом порядку.

Проте районний суд не звернув увагу на відсутність у справі будь-яких доказів на підтвердження набуття ОСОБА_3 права власності на указане майно.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Колегія суддів звертає увагу, що суддею Сквирського районного суду Київської області Віговським С.І. всупереч вимог ч.1 ст.30 ЦПК України ухвалено рішення з порушенням правила виключної підсудності, остільки нерухоме майно, передане у власність ОСОБА_1 , згідно адміністративно-територіального устрою Київської області розташоване у Білоцерківському районі Київської області.

Положеннями ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав щодо ухвалення по справі додаткового рішення, зокрема, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Проте на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 06 грудня 2021 року суд по справі 10 грудня 2021 року ухвалив додаткове рішення за вимогами, які не були заявлені в установленому законом порядку та визнав за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно -комплектну трансформаторну підстанцію ПС -110/66 кВ, виробництва СРСР (БШК) та бетонне вимощення, площею 300 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 фактично як на безхазяйне майно, а також з порушенням правил виключної підсудності.

Умовами попереднього договору, укладеного у простій письмовій формі, який позивачка просила визнати дійсним, передбачено укладення основного договору шляхом нотаріального посвідчення, до 30 вересня 2020 року.

Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, відповідно до яких вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З огляду на викладене, попередній договір, на який посилається суд як на підставу задоволення позовних вимог, юридично не є укладеним, оскільки не був нотаріально посвідчений, не є основним і не створює наслідків його невиконання, які б мали місце у випадку укладення основного договору, що виключає правові підстави застосування до нього положення ст. 220 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Отже, припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, визнання такого договору дійсним, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 522/970/18, які в порушення вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України, залишилися без урахування судом під час ухвалення по справі рішення.

Згідно із частиною другою статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Викладені вище обставини є підставою для порушення питання про наявність у діях судді Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_3 порушень вимог процесуального та матеріального права під час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України.

Завданням суду відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є здійснення правосуддя на засадах верховенства права з метою забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно з ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 6 ст.262 ЦПК України окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.

Керуючись ст.ст. 262, 385 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Довести до відома Вищої ради правосуддя про допущені при вирішенні цивільної справи № 376/2667/20 порушення норм матеріального та процесуального права суддею Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у відповідності до положень ст. 390 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: