УХВАЛА

22 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 357/11049/23

провадження № 61-17228ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Марценюк Лесею Анатоліївною, на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» (далі - ТОВ Агрофірма «Білоцерківська») звернулось до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» (далі - ТОВ «Агротрейд-2000») з позовом про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки.

Короткий зміст заяви

Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :01:022:0023; заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:022:0023; заборони ТОВ «Агротрейд-2000» користуватися земельною ділянкою, кадастровий номер :01:022:0023; заборони ОСОБА_1 і ТОВ «Агротрейд-2000» вчиняти будь-які дії, які перешкоджатимуть ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» користуватися земельною ділянкою, кадастровий номер :01:022:0023, до закінчення строку дії договору оренди землі від 21 жовтня 2015 року № 742.

Заява, обґрунтована тим, що 21 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі № 742. Під час дії договору оренди землі орендар користувався земельною ділянкою і належним чином виконував свої зобов`язання за цим договором.

09 лютого 2022 року ОСОБА_2 відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Більше, ніж за рік до закінчення строку дії договору оренди землі, який автоматично продовжений до 21 жовтня 2023 року відповідно до підпункту 1 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України, у вересні 2022 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» направило ОСОБА_1 лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі на 7 років разом з проєктом відповідної додаткової угоди до нього згідно з частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та пунктом 5 договору оренди землі.

Проте орендодавець не відповів на цей лист у місячний строк.

02 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т. О. із заявою про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку у зв`язку з припиненням дії договору оренди землі, на підставі якої 28 грудня 2022 року державний реєстратор Майорко Т. О. здійснила державну реєстрацію припинення права оренди товариства.

Також, 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 уклав договір оренди земельної ділянки № 84 з ТОВ «Агротрейд-2000», відповідно до якого він передав в оренду земельну ділянку на 7 років, та подав державному реєстратору документи для державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Агротрейд-2000», яку проведено 30 грудня 2022 року.

На момент проведення державної реєстрації припинення права оренди на земельну ділянку і її передання в оренду іншому орендарю на ній були посіви кукурудзи, здійснені позивачем, з яких останній планує зібрати врожай у жовтні- листопаді, але через реєстраційні дії існує загроза того, що йому будуть чинитися перешкоди у цьому з боку відповідачів або ТОВ «Агротрейд - 2000» забере цей врожай.

Крім того, збирання врожаю ТОВ «Агротрейд - 2000» дозволить у подальшому користуватися земельною ділянкою і в майбутньому у разі задоволення позову ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» та набрання законної сили відповідним судовим рішенням перешкоджатиме останньому у використанні цієї ділянки згідно з договором оренди землі і, відповідно, поновленні його порушеного права оренди на підставі судового рішення у цій справі.

Позивач зазначає, що поведінка відповідачів свідчить про те, що до набрання законної сили судовим рішенням у справі, ними можуть бути вчинені дії, спрямовані на подальше ускладнення поновлення порушеного права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» і унеможливлення виконання рішення суду у цій справі, у разі задоволення позову шляхом проведення вищевказаних реєстраційних дій, зокрема, відповідачами може бути розірваний договір оренди землі, після чого буде укладено новий договір оренди землі чи договір емфітевзису щодо земельної ділянки з тим же орендарем або іншими пов`язаними з ним особами, або земельна ділянка може бути передана в суборенду третім особам.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку, площа 1,5509 га, кадастровий номер :01:022:0023 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04).

В іншій частині заявлених вимог із забезпечення позову відмовлено.

Задовольнивши заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції зробив висновок, що між сторонами дійсно існує спір щодо права користування земельною ділянкою, реєстрації правочинів, і невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд першої інстанції вважав, що забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно, є ефективним захистом прав сторони у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Білоцерковського міскрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову частково.

Заборонено Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, кадастровий номер -:01:022:0023.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасувавши ухвалу суду першої інстанції, виходив з того, що предметом спору даної цивільної справи є визнання договору оренди спірної земельної ділянки недійсним та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі із попереднім орендарем - ТОВ «АГРОФІРМА «БІЛОЦЕРКІВСЬКА».

Тобто, метою вказаного позову є захист прав ТОВ «АГРОФІРМА «БІЛОЦЕРКІВСЬКА» на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки.

З огляду на те, що позивач не заявив жодної майнової вимоги, визначений судом захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Заявляючи вимогу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, позивач повинен довести ті обставини, що відповідачем вчиняються дії щодо їх відчуження, оскільки саме відчуження спірних земельних ділянок, з приводу яких і виник спір, може утруднити виконання рішення суду в майбутньому чи зробити його виконання неможливим.

Разом з тим, позивач, якому відомо, що спірна земельна ділянка передана власником ОСОБА_1 у платне користування ТОВ «Агротрейд-200» на умовах строкового договору оренди, довів про існування обґрунтованого припущення про те, що в разі відчуження або переуступлення прав оренди даної земельної ділянки, позивач не зможе захистити свої права в межах заявлених позовних вимог, тобто буде позбавлений ефективного захисту в межах уже поданого позову.

З урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії з приводу переходу права оренди до інших осіб, може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та утруднити ефективний спосіб захисту прав позивача.

Вимоги касаційної скарги

У грудні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Марценюк Л. А. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року.

Підставою касаційного оскарження відповідно до статті 389 ЦПК України заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, вийшов за межі розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду апеляційної інстанції, оскаржив ухвалу суду першої інстанції виключно в частині арешту земельної ділянки.

В іншій частині судове рішення не оскаржувалось ні відповідачем, ні позивачем, тому суд апеляційної інстанції не міг змінювати ухвалу суду першої інстанції в частині відмовлених вимог заяви про забезпечення позову.

Порушивши частину першу статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме статті 2, 12, 81, 149, 150 ЦПК України та не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, у постановах Верховного Суду ід 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20, провадження № 61-549св21, від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21, провадження № 61-14463св21, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21, провадження № 61-15440св21.

Заявник зазначає, що доводи позивача ґрунтуються на припущеннях про можливість утруднення виконання рішення суду.

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги те, що предмет позову, а також виконання рішення у разі задоволення позову не залежать від дій відповідачів. Проаналізувавши позовні вимоги, заявник вважає, що не існує жодних перешкод в майбутньому для реалізації рішення у разі задоволення позову.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Верховний Суд зауважує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Під час оцінки зазначеної співмірності, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20).

Задовольнивши частково заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:022:0023, суд апеляційної інстанції зазначив, що заявлені позовні вимоги є співмірними із вимогами заяви про забезпечення позову, існує реальний спір щодо користування земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру, тому такий спосіб заходів забезпечення як заборона вчиняти дії щодо спірного майна забезпечить виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Позовні вимогипро скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки є немайновими.

Можливе рішення суду у цій справі - рішення про визнання, тобто рішення, яким підтверджується наявність або відсутність певних правовідносин між сторонами, наявність або відсутність юридичних фактів.

Будь-якого іншого виконання, у тому числі примусового, можливе рішення суду не передбачає.

Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 638/20248/19, провадження № 61-11744св20, за позовом про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними дійшов висновку, що предметом позову у справі є позовні вимоги немайнового характеру, забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами у справі. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, від 01 листопада 2021 року у справі № 766/22071/18, провадження

№ 61-7591св19.

Доводи заявника про неспівмірність заявлених позовних вимог є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Конкретний захід забезпечення позову повинен бути співмірним з позовними вимогами, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб у межах розгляду цієї справи забезпечить реальне та ефективне виконання можливого судового рішення (якщо його буде ухвалено на користь позивача), оскільки таке рішення не підлягатиме примусовому виконанню, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії з урахуванням змісту заяви про забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі вимог апеляційної скарги є необґрунтованими, не порушують прав відповідача, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, суд врахував баланс прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Верховний Суд зазначає, що принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду; вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких вихід обґрунтований (мотивований) судом у рішенні.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.

У касаційній скарзі заявник посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, зазначених у доводах касаційної скарги.

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, у постановах Верховного Суду ід 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20, провадження № 61-549св21, від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21, провадження № 61-14463св21, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21, провадження № 61-15440св21, сформульовані щодо загальних підстав застосування заходів забезпечення позову та не суперечать висновкам, викладеним у постанові суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи та аргументи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного судового рішення, тому правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Марценюк Лесею Анатоліївною, на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська