УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 711/2741/20

провадження № 61-16732ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби

у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 , на бездіяльність головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Петренко Світлани Василівни, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Петренко С. В.

(далі - Придніпровський ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ)).

Придніпровський районний суд міста Черкаси ухвалою від 18 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав незаконною бездіяльність головного державного виконавця Придніпровського ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) Петренко С. В. в рамках виконавчого провадження

№ НОМЕР_1, яка полягає у невинесенні постанови про арешт майна (коштів) боржника у строки, що встановлені частиною другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановив ОСОБА_1 строк до 25 січня 2023 року (включно) для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Не погодившись з ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 січня 2023 року, Придніпровський ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) оскаржив її в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд постановою від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу Придніпровського ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) залишив без задоволення. Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2023 року залишив без змін.

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Придніпровський районний суд міста Черкаси додатковою ухвалою

від 03 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 711/2741/20 задовольнив частково.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Придніпровського ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 250 грн.

У задоволенні решти заяви відмовив.

Не погодившись з додатковою ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03 лютого 2023 року, Другий ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) оскаржив її в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд постановою від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу Другого ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) залишив без задоволення. Додаткову ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03 лютого 2023 року залишив без змін.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що Черкаський апеляційний суд постановою

від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу Другого ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) залишив без задоволення. Додаткову ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03 лютого 2023 року залишив без змін.

01 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Агенція правового захисту» (далі - АО «Агенція правового захисту») укладений договір про надання правової допомоги, зокрема, адвокатом

Самойленком А. В. здійснювалося представництво її інтересів у цій справі. Адвокат надав такі послуги: здійснив правовий аналіз апеляційної скарги; підготував та направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, додаткові пояснення та заяви про розгляд без участі стягувача.

Заявниця також вказувала, що загальна вартість вказаних послуг разом з гонораром згідно з договором становить 7 166 грн, що підтверджується звітом про виконання договору щодо надання правової допомоги з детальним описом правничої допомоги від 31 жовтня 2023 року, а також актом

прийому-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2023 року, підписаних сторонами без зауважень.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд здійснити розподіл судових витрат шляхом прийняття додаткового рішення про стягнення з Другого ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) на її користь 7 166 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Черкаський апеляційний суд додатковою постановою від 23 листопада

2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.

Стягнув з Другого ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 583 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що при вирішенні справи № 711/2741/20 за скаргою ОСОБА_1 питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу апеляційним судом

не вирішувалось, проте, відповідно до вимог частини восьмої

статті 141 ЦПК України заявниця заявила про орієнтований розмір витрат на професійну правову допомогу та зазначила про те, що докази фактично понесених витрат будуть надані додатково. Врахувавши незначну складність справи, характер виконаної адвокатом роботи, прийнявши до уваги критерій реальності та розумності розміру адвокатських витрат, а також заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі.

У касаційній скарзі, поданій 04 грудня 2023 року, Другий ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року є актом правосуддя, яким вирішено окреме процесуальне питання. Таке рішення не вирішує/змінює спір по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимоги, не досліджені у судовому засіданні щодо спору по суті, що є підставою для розподілу судових витрат у справі на підставі положень статті 141 ЦПК України. Вказане підтверджується ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 925/790/17 (925/580/20).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

У заяві про ухвалення додатково рішення ОСОБА_1 зазначала, що вона надає орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, докази фактично понесених судових витрат будуть подані додатково відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.

У межах строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, заявниця подала заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 01 серпня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та АО «Агенція правового захисту» в особі адвоката Самойленка А. В., предметом якого є надання професійної правничої допомоги; звіт про виконання договору щодо надання професійної правничої допомоги (детальний опис правничої допомоги) від 31 жовтня 2023 року; акт

прийому-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2023 року; рахунок

від 31 жовтня 2023 року за договором про надання правової допомоги

від 01 серпня 2022 року.

Відповідно до звіту про виконання договору щодо надання професійної правничої допомоги (детальний опис правничої допомоги) від 31 жовтня

2023 року та акта прийому-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2023 року, на виконання умов вказаного договору, адвокат Самойленко А. В. надав послуги щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_1 як стягувача, а саме: здійснив правовий аналіз документів у спірних правовідносинах та надав консультаційні послуги з аналізу судової практики апеляційної скарги на додаткову ухвалу Придніпровського районного сулу міста Черкаси

від 03 лютого 2023 року; підготував та направив 14 вересня 2023 року до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу; підготував та направив

19 жовтня 2023 року до апеляційного суду додаткові пояснення щодо апеляційних скарг, зокрема, апеляційної скарги у справі № 711/2741/20; направив 20 жовтня 2023 року до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги без участі стягувача, які призначені на 26 жовтня

2023 року о 15.00 год.

Загальна вартість вказаних послуг разом з гонораром адвоката згідно з договором становить 7 166 грн.

Згідно з пунктом 3 акта прийому-передачі наданих послуг від 31 жовтня

2023 року, за домовленістю сторін оплата здійснюється шляхом видачі готівкових грошових коштів або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (адвоката) після надання відповідних послуг, але не раніше ніж через 90 днів після набрання постанови Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 711/2741/20 законної сили та фактичного стягнення присудженої суми заборгованості.

Апеляційний суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 583 грн, виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Водночас, цивільно-процесуальним законодавством сформовані критерії, які підлягають застосуванню при визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь сторони, яка виграла справу.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами третьою-шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України)

Таким чином, ЦПК України передбачено основні критерії, які підлягають врахуванню при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову.

Тож, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.

Таке тлумачення норм процесуального закону узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» ЄСПЛ зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд врахував складність справи, характер виконаної адвокатом роботи та, керуючись принципом реальності та розумності розміру адвокатських витрат, визначив розмір витрат, який підлягає відшкодуванню, а саме у розмірі 3 583 грн.

Ураховуючи критерії розумності, співмірності та необхідності, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду щодо стягнення 3 583 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказаний розмір судових витрат є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, Другий ВДВС

у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ) послався на те, що заявлені витрати на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та обсягом наданих послуг, а також не відповідають критерію розумності та обґрунтованості таких витрат.

Відповідно до висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальним законодавством передбачений механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду зазначила, що «зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи».

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що «суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони».

Тож, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Подібні висновки містяться в ухвалі Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 711/2741/20 (провадження № 61-13217ск23).

Апеляційний суд, врахувавши заперечення органу державної виконавчої служби на заяву про ухвалення додаткового рішення та взявши до уваги складність справи і обсяг виконаної адвокатом роботи, дослідивши пропорційність понесених заявником витрат на правничу допомогу до предмета спору, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі.

Посилання в касаційній скарзі на ухвалу Верховного Суду від 14 березня

2023 рокуу справі № 925/790/17 (925/580/20), колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

В ухвалі від 14 березня 2023 рокуу справі № 925/790/17 (925/580/20) Верховний Суд встановив, що «водночас зі змісту постанови Верховного Суду від 07 лютого 2023 року вбачається, що касаційну скаргу ВДВС на додаткову постанову апеляційного господарського суду від 21 листопада 2022 року у справі № 925/790/17 (925/580/20) частково задоволено, зазначену додаткову постанову апеляційного господарського суду від 21 листопада 2022 року у справі № 925/790/17 (925/580/20) в частині стягнення з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) на користь

ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 600 грн - скасовано і в цій частині в задоволенні заяви

ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено. Отже, безумовна обставина, з якою сторони договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 13 січня 2023 року № 13-01-2023/1 пов`язали виплату гонорару адвокату не настала. Крім того колегія суддів враховує, що додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 21 листопада 2022 у справі № 925/790/17 (925/580/20) є актом правосуддя, яким вирішене окреме процесуальне питання. Разом з тим таке рішення не вирішує/змінює спір сторін по суті, а також не містить висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимоги, не досліджені у судовому засіданні щодо спору по суті, що є підставою для розподілу судових витрат у справі на підставі положень статей 129 ГПК України. Тобто оскарження додаткового судового рішення не є окремими судовим розглядом спору по суті, а прямо залежить від розгляду основної справи, тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду додаткового рішення, яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим та не відповідає критерію розумної необхідності. Відтак, дослідивши заяву

ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані заявником документи в їх сукупності, а також клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції від 14 березня 2023 року про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі у цій справі, оскільки розмір судових витрат не підтверджується наданими заявником доказами, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи, і загалом суперечить змісту ГПК України».

Суд у справі № 925/790/17 (925/580/20) дослідив усі докази, які були надані на спростування як розміру понесених витрат, так і підстав їх заявлення, та в сукупності вирішив питання про стягнення судових витрат (а не тільки виходив із висновку, що додаткова постанова є актом правосуддя, яким вирішене окреме процесуальне питання).

У справі, що переглядається, апеляційний суд дослідив усі обставини справи щодо понесених витрат на правничу допомогу, також виходив із поданих заявником доказів, понесених на вказані витрати, вирішив про зменшення цих витрат, мотивуючи свої висновки.

Отже, у справі, на яку посилається заявник у касаційній скарзі (№ 925/790/17 (925/580/20)), та у справі, яка переглядається № 711/2741/20, суди виходили з конкретних обставин при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення, тому висновки у справі № 925/790/17 (925/580/20) не суперечать висновками апеляційного суду під час розгляду справи № 711/2741/20.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до незгоди з установленими апеляційним судом обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви,

з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 , на бездіяльність головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Петренко Світлани Василівни, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк