Номер провадження: 22-ц/813/1035/23
Головуючий у першій інстанції Маломуж А.І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , якому за життя належали житловий будинок та земельна ділянка за адресую АДРЕСА_1 . Після смерті батька відкрилась спадщина - спадкова справа № 83/2018, державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори м. Одеса Баранова О.В. Спадкоємцями по справі є: вона, ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , відповідач брат- ОСОБА_2 .

За життя батько неодноразово бажав скласти у нотаріуса заповіт на неї на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , так як раніше, батько та мати придбали для відповідача квартиру за адресою АДРЕСА_2 , та дали 15000,0 доларів США на які відповідач придбав автомобіль.

На сімейній нараді у січні 2018 року відповідач ОСОБА_2 заявив батькові та матері, що не треба звертатися до нотаріуса, так як він не буде вступати у спадщину після смерті матері та батька. Відповідач був згоден, що після смерті батьків будинок та земельна ділянка перейде у власність ОСОБА_1 , оскільки вона доглядала батьків та раніше отримав гроші від батьків.

У червні 2018 року захворів батько та з 1 липня 2018 року проходив лікування у лікарні № 11. Знаходячись в лікарні батько хотів скласти заповіт на позивача, однак, відповідач при свідку заявив, що це робити не треба. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер у лікарні. Після смерті батька відповідач був згоден про вступ у спадщину тільки ОСОБА_1 . У зв`язку з чим 02.11.2018 року вона подала заяву державному нотаріусу Баранової О.В. про вступ у спадщину, вказавши, що спадкоємцями є позивач та мати, так як знала, що відповідач по справі не буде вступати у спадщину.

Також 02.11.2018 року мати подала нотаріусу заяву про відмову від спадщині, а також заяву що власником будинку та земельної ділянки був тільки батько. Однак, відповідач ОСОБА_2 16.11.2018 року подав заяву про вступ у спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , про що їй стало відомо на кінці січня 2019 року. Під впливом обману зі сторони відповідача ОСОБА_2 , перешкоджання спадкодавцеві ОСОБА_4 скласти заповіт на позивачку, відповідач сприяв виникненню права у нього на спадкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про усунення від права на спадкування було відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, відповідно до якої апелянт просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Апелянт, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст. 89, 263 ЦПК України.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог законодавства було необ`єктивно оцінено покази свідків та зазначено, що це є неналежними доказами. На розуміння суду належними доказами з підстав передбачених ч. 2 ст. 1224 ЦК України є докази звернення спадкодавця чи його родичів до правоохоронних органів з приводу перешкоджання відповідачем позивачу скласти заповіт.

Апелянт вказує, що допитані свідки у судовому засіданні пояснили, що за життя ОСОБА_5 неодноразово хотів скласти заповіт на ім`я позивача, проте відповідач перешкоджав йому.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

23 вересня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Манушина В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на необгрунтованість апеляційної скарги та недоведеність позовних вимог.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.04.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування було відкрито.

Ухвалою від 16.04.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

У судовому засіданні відповідач заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд відмовити у її задоволенні.

Інші сторони до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_6 , допитаний в суді першої інстанції, у судовому засіданні повідомив, що товаришував з померлим ОСОБА_7 протягом 40 років, знає де вони сім`єю проживали раніше, а де зараз. ОСОБА_2 не приймав участі у будівництві будинку, покійний казав, що все залишиться дочці, хотів скласти заповіт, а ОСОБА_2 вже отримав все, що йому потрібно, говорив про заповіт останні 5 років, чого не склав заповіт не знає, та чи впливав на це відповідач не знає.

Свідок ОСОБА_8 , допитана в суді першої інстанції, повідомила, що знайома з сім`єю з 1983 року, ОСОБА_4 часто бував у них в гостях дружив з її чоловіком, померлий казав, що хоче залишити будинок дочці та хоче скласти на неї заповіт, почав про це говорити років за 5 до смерті, ОСОБА_4 будував будинок сам, відповідач в ньому ніколи не проживав, за рік до смерті радився, що краще заповіт чи договір дарування, не знає чи боявся померлий свого сина.

Свідок ОСОБА_9 , допитана в суді першої інстанції, яка є дочкою позивача повідомила, що її дідусь хотів написати заповіт на ОСОБА_1 , а відповідач переконував, що не має необхідності складати заповіт, казав, що не претендує на будинок, дідусь на хотів давати машину відповідачу тому, що він неодноразову повертав її пошкоджену, без бензину та брудну, дідусь ОСОБА_11 не боявся, той давив через бабусю на жалість, ОСОБА_11 відмовляв складати заповіт. Казав, що це зайві витрати, постійно відмовлявся допомагати у будинку і казав що його там нічого не має.

Свідок ОСОБА_12 допитаний в суді першої інстанції, повідомив що він є сусідом навпроти, знає сім`ю приблизно 20 років, бував у них у будинку, спілкувався з померлим кожного дня, той казав, що хоче скласти заповіт на доньку, ОСОБА_11 відмовляв його скласти заповіт, у відповідача та померлого були дружні стосунки, батько давав йому машину.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних доказів, відповідно судом не встановлено факт того, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою був у безпорадному стані, висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку відповідача по справі, а він свідомо від її надання ухилялись.

Також позивач та її представник не надали жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_2 , які б перешкоджали спадкодавцеві ОСОБА_4 скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяв виникненню права на спадкування у нього самого чи в інших осіб або сприяв збільшенню їхньої частки у спадщині.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування.

Згідно з частиною другою статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Виходячи з аналізу цієї норми, спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Незважаючи на те, що частина друга цієї статті прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і, як наслідок, - про усунення спадкоємця від права на спадкування.

Осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Установивши, що ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 не надала суду жодного належного та допустимого доказу про те, що відповідач умисно перешкоджав спадкодавцеві скласти заповіт і цим сприяв виникненню права на спадкування або збільшенню своєї частки у спадщині, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Позивач належним чином не довела, що відповідачем умисно вчинено незаконні дії, що перешкоджали померлому ОСОБА_4 виразити своє волевиявлення у заповіті.

Помилкове посилання суду першої інстанції на ч. 4,5 статті 1224 ЦК України не вплинуло на правильність розгляду справи по суті.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про усунення відповідача від права на спадкування за заповітом та за законом не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Аргументи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін