Провадження №22-ц/824/2507/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: приватний нотаріус Стець Надія Миколаївна про визнання недійсними рішення про передачу у власність земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про передачу у власність земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування.

В обґрунтування позову зазначив, що 17 серпня 1985 року його батько, ОСОБА_3 , на підставі договору дарування подарував йому Ѕ частину будинку за адресою АДРЕСА_1 . Іншу половину будинку ОСОБА_3 подарував своїй дочці ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно донька померлої, ОСОБА_2 , є власником Ѕ частини будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09.11.2022 року.

Зазначає, що відповідачка почала робити прибудови до будинку не враховуючи думки позивача як співвласника. Крім того, відповідачка вказала йому, що він не має права ходити по території двору, оскільки земельна ділянка знаходиться у її власності.

Зазначає, що з відповіді на адвокатські запити дізнався, що ОСОБА_4 видавався державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за № 833 від 05.11.1998 року серії І-КВ № 062757, в АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради №72/2 від 13.05.1997 року. Зазначає, що про порушення свого права дізнався з моменту отримання офіційних відповідей від державних органів.

Софіївська - Борщагівська сільська рада при наданні ОСОБА_4 у власність земельну ділянку не врахувала його інтереси, як співвласника житлового будинку.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради №72/2 від 13.05.1997 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 »;

- визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за № 833 від 05 АДРЕСА_1 на підставі рішення 72/2 від 13.05.1997 року;

- визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування земельної ділянки кадастровий номер :01:022:0081, Р№2975 укладений 09.11.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 листопада 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

02.03.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року було задоволено заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічник К.М. та надано можливість останньому брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Також представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічник К.М. було повідомлено про те, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Судове засідання 19.05.2023 року в режимі відеоконференції не відбулось через технічну неможливість участі адвоката Пасічник К.М., про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку. З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду проводила розгляд даної справи в загальному порядку.

19.05.2023 року на електрону адресу Київського апеляційного суду від імені представника ОСОБА_1 - адвоката Коваля К.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання заявник зазначав, що знаходиться на лікарняному, у зв`язку з чим не може прибути у судове засідання. При цьому доказів хвороби та перебування на лікарняному заявник до суду не надав. За таких умов колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання як непідтвердженого відповідними доказами.

Окремо колегія звертає увагу й на те, що клопотання про відкладення розгляду справи, направлене на електронну адресу від імені представника адвоката Коваля К.В., не підписане електронним підписом.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Таким чином в даному випадку жодної інформації про те, що саме представник ОСОБА_1 підписав клопотання про відкладення розгляду справи, матеріали справи не містять. Наведені недоліки позбавляють суд апеляційної інстанції можливості ідентифікувати особу, яка подала вищевказане клопотання.

В судове засідання 19.05.2023 року апелянт не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причии неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно рішення виконкому №9/10 від 25.01.1994 року на підставі заяви ОСОБА_3 йому була передана земельна ділянка площею 400 м.кв. по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому №9/9 від 25.01.1994 року на підставі заяви ОСОБА_3 йому була передана земельна ділянку у площею 500 кв.м.по АДРЕСА_1 .

17 серпня 1985 року позивач ОСОБА_1 в порядку дарування набув від ОСОБА_3 у власність житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Другу частину будинку на підставі договору дарування від 17 серпня 1985 року від ОСОБА_3 отримала сестра позивача ОСОБА_4 .

У відповідності до рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради №72/2 від 13.05.1997 року сестра позивача ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку площею 1900 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 було видано акт про право приватної власності на земельну ділянку №833 від 05.11.1998, площею 0,1810 га.

09.11.2011року сестра позивача ОСОБА_4 подарувала своїй дочці - відповідачці ОСОБА_2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1810га.

Рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 194/1 від 27.03.2009 позивачу у власність було передано земельну ділянку для обслуговування його частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (в подальшому перейменована на АДРЕСА_2 ), площею 0,1110 га. Вказаним рішенням було внесено зміни до рішення № 5 від 27.03.2009 року, у відповідності до якого позивачу виділялася ділянка розміром 0,10 га з тим же цільовим призначенням.

На підставі вказаних рішень позивачеві було видано державний акт № 363563 від 05.07.2010 про право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :01:022:0056, розташовану за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 13.11.2020 № 29-10-0.331-14685/-20.

Листом ГУ Держгеокадастру у Київській області №29-10-11437/2-21 від 04.10.2021 зазначено, що вказану земельну ділянку позивач відчужив на користь ОСОБА_5 .

З матеріалів справи вбачається, що як стороні позивача, так і стороні відповідача було видано земельну ділянку для обслуговування наявного у них нерухомого майна у вигляді 1/2 житлового будинку. За таких умов посилання позивача стосовно того, що Софіївсько-Борщагівська сільська рада при видачі земельної ділянки відповідачу не врахувала інтереси позивача, не відповідають дійснсності.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із доводами апелянта з приводу того, що та земельна ділянка, яка виділялася позивачу, не була надана для обслуговування його будинку, оскільки це прямо спростовується зазначеним у рішенні Софіївсько-Борщагівської ради від 27.03.2009 року №5 та №194/1 (том 1, а.с. 187-190) цільовим призначенням земельної ділянки.

Той факт, що після отримання землі в подальшому позивач розпорядився наданою йому ділянкою, відчуживши її на користь третіх осіб, жодним чином не обумовлює наявності у нього пістав для додаткового отримання землі за рахунок ділянки відповідача.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що в своїй апеляційній скарзі апелянт зазначав, що земельна ділянка відповідача знаходиться і під тією частиною домоволодіння, яке належить позивачу, що не може вважати законним та належним, зважаючи на презумпцію прив`язки нерухомості до землі, на якій вона розміщена.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

В той же час, ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Заявляючи пр знаходження його частини будинку на земельній ділянці, яка належить відповідачу, позивачем на виконання ввищевказаних процесульних норм мали б бути представлені до суду відповідні докази з цього приводу, чого в даному випадку зроблено не було.

Жодного належного землевпорядчого документу, з яког можливо було б зробити висновок про розміщення частини будинку позивача на земельній ділянці відповідача, до матеріалів справи надано не було. Не було надано до суду і відповідних експертних досліджень, як і не було заявлено жодного клопотання про призначення по справі відповідної судової експертизи. При цьому вищевказана обставина не була встановлена і в порядку ст. 82 ЦПК України.

За таких умов, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем факту порушення його прав з боку відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько