Справа № 226/2033/23
Провадження №2/226/574/2023
РІШЕННЯ

іменем України

20.12.2023 місто Мирноград

Димитровський міській суд Донецької області у складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Мініної Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Мирнограді Донецької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Логвиненко Сергій Сергійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначив, що з 04.04.2018 по 13.02.2020 він перебував із відповідачем у трудових правовідносинах, був звільнений 13.02.2020 за ч.1 ст. ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Дотепер відповідач не виплатив йому заборгованість із заробітної плати в розмірі 112303,38 грн. Просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість із заробітної плати в сумі 112303,38 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2020 і по 01.07.2022 з урахуванням принципу співмірності у розмірі 100000 грн. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн та витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 7000 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

У позовній заяві ОСОБА_1 просив витребувати у відповідача відомості про розмір заборгованості із заробітної плати та про розмір середньоденного заробітку на момент звільнення.

До суду позивач та його представник адвокат Логвиненко С.С. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вказав, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». У день звільнення, а саме 13.02.2023, ОСОБА_1 не працював. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до підприємства не звертався. Про вимоги позивача підприємству стало відомо після отримання позовної заяви. Зазначив, оскільки підприємство в день звільнення з позивачем не розрахувалося, воно має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також представником відповідача надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 500 грн.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

22.11.2023 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у справі, відповідачу запропоновано подати судові відзив на позовну заяву, відповідача зобов`язано надати суду довідку про розмір заборгованості по заробітній платі та розмір середньоденної заробітної плати позивача на момент звільнення. Призначено розгляд справи на 20.12.2023.

13.12.2023 судом отримано відзив та витребувані у відповідача відомості.

14.12.2023 судом отримано клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював у ТОВ «Краснолиманське» і 13.02.2020 був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

Відповідно до копії заяви і наказу від 13.02.2020 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком. У наказі в графі «Контрольний табель» зазначено: останній день 13.02.2020.

До відзиву відповідач надав копію записки про надання відпустки без зазначення конкретної дати та підпису керівника, згідно з якою ОСОБА_1 надається відпустка тривалістю 1 день з 13.02.2020 по 13.02.2020.

Згідно з довідкою ТОВ «Краснолиманське» №486 від 05.12.2023 загальна заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 становить 91107,70 грн (заробітна плата 27486,13 грн, компенсація за невикористану відпустку при звільненні 18111,45 грн, вихідна допомога при звільненні 45510,12 грн). Середньоденна заробітна плата позивача становить 896,51 грн за довідкою №485 від 05.12.2023.

16.10.2023 між ним адвокатом Логвиненком С.С. та Гуцалюком Д.І. укладено Договір про надання правничої допомоги в цивільній справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також підписано Додаток № 1 до цього договору, у якому розмір гонорару адвокату за надання позивачу професійної правничої допомоги становить 7000,00 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 17.11.2023 гонорар адвоката за надання позивачу професійної правничої допомоги сплачений у сумі 7000,00 грн під час укладення договору.

V. Оцінка суду

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду, у спосіб, визначений законами.

Конституція України у статті 43 гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За положеннями статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Під час розгляду справи належними і допустимими доказами встановлено, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах із відповідачем, але обов`язку з оплати його праці відповідач повною мірою не виконав, і на момент звільнення ОСОБА_1 не були виплачені всі належні йому суми.

Отже, заборгованість із заробітної плати позивача, яка становить загалом 91107,70 грн та яку відповідач фактично визнає у наданому відзиві і підтверджує довідкою, підлягає стягненню з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача саме в зазначенму розмірі, а не в сумі 112303,38 грн, як про це просить ОСОБА_1 .

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає таке.

Конституція України у статті 43 гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За положеннями статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції на час розгляду справи) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівникові майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Як стверджує позивач у позовній заяві, у день звільнення він працював, 13.02.2020 особисто отримав трудову книжку та усно звернувся з вимогою про виплату заборгованості. Твердження відповідача про відпустку ОСОБА_1 у цей день не підтверджені належними і допустимими доказами відповідним наказом про надання відпустки, табелем обліку робочого часу тощо. Записка про надання відпустки, надана відповідачем, не є доказом надання цієї відпустки відповідно до вимог трудового законодавства, а тому не враховується судом на підтвердження доводів відповідача в цій частині. Отже, суд вважає день звільнення ОСОБА_1 13.02.2020 його робочим днем.

Закон чітко покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать, і у разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання, на що звертає увагу суд, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Розмір середньоденного заробітку позивача за відомостями, наданими відповідачем, становить 896,51 грн. Оскільки повний розрахунок із ОСОБА_1 досі не здійснений, період для обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 14.02.2020 (наступний день після звільнення) по 13.08.2020 (за 6 місяців) включно, і складає 124 робочих дня, сума середнього заробітку за цей час становить 111167,24 грн.

Як визначене у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012 (справа №1-11/2012), одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Оскільки оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Позивач також не повинен доводити розміру майнових втрат, яких він зазнав.

Отже, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, про що зауважила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, де зазначене, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівникові при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачене у ст.117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення, видачі судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 29.01.2014 у справі №6-144цс13.

За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 в день звільнення, а саме 13.02.2020 не перебував на роботі, він як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Отже, позивачеві до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості із заробітної плати у розмірі 91107,70 грн. Разом із тим, суд, застосовуючи принцип співмірності, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у цій справі, суд керується такими мотивами.

16.10.2023 між ним адвокатом Логвиненком С.С. та Гуцалюком Д.І. укладено Договір про надання правничої допомоги в цивільній справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також підписано Додаток № 1 до цього договору. За договору клієнт (позивач) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обязі та на умовах, передбачених договором. Відповідно Додатку №1, розмір гонорару адвоката за надання позивачу професійної правничої допомоги становить 7000,00 грн, який був сплачений позивачем в повному обсязі відповідно до акту виконаних робіт від 17.11.2023.

Крім того, адвокат Логвиненко С.С. в акті виконаних робіт зазначає детальний опис наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги та зазначає, що позивачу було надано такі юридичні послуги: надання усних консультацій (1 год.), ознайомлення з документми, які мають відношення до справи (2 год.), аналіз судової практики (1 год.), розроблення правової позиції (1 год.), складення позовної заяви (3 год).

Представником відповідача до суду надане клопотання про зменшення витрат позивача на правничу допомогу, де зазначено, що складність справи не співмірна з заявленими вимогами про стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 500 грн.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Так, відповідно до ст.1 цього Закону: договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із статтею 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З наданих доказів встановлено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн дійсно мали місце та підтверджуються належними і допустимим доказами, тому, на думку суду, є доведеним.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд дійшов переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката пропорційно до задоволених вимог, виходячи з розміру 7000 грн, що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

За приписами ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням судом вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 751,52 грн, сплачений ОСОБА_1 при пред`явленні позову, в іншій частині він покладається на позивача.

Крім того, з відповідача в дохід держави має бути стягнено судовий збір в розмірі 1073,60 грн за вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати, оскільки за цією вимогою позивач звільнений від сплати судового збору.

Витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 5312,30 грн, в іншій частині ці витрати несе позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4,5,10-13,141,259,263,265,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), представник позивача адвокат Логвиненко Сергій Сергійович (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, 38/2) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (01001, м.Київ, вул. Прорізна, 12-а, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період листопад 2019 року лютий 2020 року у розмірі 91107 (дев`яносто одна тисяча сто сім) грн 70 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 100000 (сто тисяч) грн за період затримки з 14.02.2020 по 13.08.2020 включно.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 751 (сімсот п`ятдесят одна) грн 52 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в дохід держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на правничу допомогу 5312 (п`ять тисяч триста дванадцять) грн 30 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 25.12.2023.

Суддя: В.С. Салькова