Справа № 314/1197/23
Провадження № 2/314/499/2023
21.06.2023 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Свідунович Н.М.,
секретар судового засідання Печонкіна В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/1197/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
У березні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Скворцову О.В. звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що сторони з 23.10.2010 перебували у шлюбі, який був зареєстрований Приморсько-Посадською сільською радою Приазовського району Запорізької області. У другому півріччі 2021 року сторони припинили сімейні відносини, з того часу спільне господарство не ведуть. Шлюб розірвано на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області у справі № 325/1231/21 від 26.01.2022, яке набрало законної сили 26.02.2022.
У 2012 році під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки Gelly, модель СК-2, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який за взаємною згодою оформили на ім`я відповідача.
Після припинення сімейних відносин вказаний транспортний засіб перебуває в особистому користуванні відповідача. Останній не надає автомобіль позивачці у користування, не бажає сплачувати за нього грошову компенсацію.
Відповідно до інформаційної довідки щодо ринкової вартості рухомого майна, наданої ФОП ОСОБА_3 02.03.2023 № 01/03-23, вартість спірного автомобіля складає 110000,00 грн.
Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, у якому просить на підставі ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України компенсацію 1/2 частки вказаного автомобіля.
Ухвалою суду від 31.03.2023 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25.05.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача звернулась до суду з клопотанням, у якому просила розглянути справу без участі позивача та її представника, на задоволенні позовних вимог наполягала на тих підставах, що зазначені в позові, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов до суду не надходило.
За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що з 23.10.2010 сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Приморсько-Посадською сільською радою Приазовського району Запорізької області. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 26.01.2022 шлюб розірвано.
Під час зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки Gelly, модель СК-2, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.
Право власності на вищевказаний автомобіль було зареєстроване 23.08.2012 за ОСОБА_2 , що вбачається із відповіді ТСЦ МВС № 2343. Згідно із відомостями сервісного центру автомобіль має № кузова НОМЕР_2 .
Після припинення шлюбних відносин між сторонами, спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача та використовується ним для власних потреб. Вказані обставини відповідачем не спростовані.
Відповідно до інформаційної довідки щодо ринкової вартості рухомого майна, складеної 02.03.2023 ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість марки Gelly, модель СК-2, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, тип ТЗ легковий седан, складає 110000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтями 68, 69 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").
Зі змісту п.п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
В силу вищезгаданої ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ. Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.
Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.
Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що спірний автомобіль був набутий сторонами під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, та, з урахуванням того, що автомобіль перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , поділ майна слід здійснити шляхом стягнення з останнього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості автомобіля та визнання за ОСОБА_2 права власності на транспортний засіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна задовольнити.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки Gelly, модель СК, 2012 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 ,номер двигуна НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, які починають відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Наталія Миколаївна Свідунович