Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2458/22 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 80 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №286/2458/22 за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою приватного підприємства «Автомагістраль» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. в м. Овруч,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог просив стягнути на свою користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 76 127,65 грн., середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 101 112,00 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 5844,83 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що в період з 01.10.2019 по 29.06.2022 він працював машиністом автогрейдера 6 розряду відділу механізаторів ПП «Автомагістраль». Вказує, що наказом №317 від 29.06.2022 його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. Стверджує, що відповідачем всупереч положенням ст.116 КЗпП України, виплата всіх належних йому сум до даного часу не проведена. Вказує, що він звернувся до роботодавця із заявою про надання довідки про належні йому виплати, яку направив рекомендованим листом з описом вкладення. Стверджує, що зазначений вище лист був отриманий роботодавцем, однак, до даного часу довідку йому не направлено. Тому ним отримано довідку за формою ОК-5, з якої вбачається, що станом на 27.09.2022 підприємством нараховано та не виплачено йому заробітну плату за травень та червень 2022 року. Стверджує, що в березні 2022 року та квітні 2022 року він перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Зазначає, що з моменту звільнення з роботи до даного часу пройшло 132 робочих днів, а тому розмір компенсації за час затримки розрахунку складає 101 112,00 грн. Вважає, що роботодавець також повинен нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 7 260,66 грн. Оскільки, зазначає, що з вказаної суми підлягає відрахуванню ЄСВ у сумі 1597,35 грн., ПДФО у сумі 1306,92 грн., військовий збір у сумі 108,91 грн., тому виплаті підлягають кошти у сумі 5 844, 83 грн. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПП «Автомагістраль» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 76 701,65 грн (97 475,91 грн з утриманням з цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів). В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат. Рішення в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ПП «Автомагістраль» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції неповно та неправильно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що головний офіс ПП «Автомагістраль», його територія та значна частина виробничих приміщень, які знаходяться у селі Синяк Бучанського району (колишнього Вишгородського району) Київської області, упродовж часу з 25 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року перебували під окупацією російських загарбників. Стверджує, що у зв`язку з наведеними обставинами, виникли об`єктивні реальні загрози життю та здоров`ю працівників, було пошкоджено приміщення офісу та викрадено чи пошкоджено значну кількість транспортних засобів (27 шт.). Окрім того, вказує, що було викрадено чи знищено всю офісну оргтехніку, документи, тощо. Також було повністю знищено сервер, значну кількість допоміжного обладнання та різноманітного устаткування, чим заподіяно надзначних матеріальних збитків, розмір яких перевищив 50 млн грн., у зв`язку з чим підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі та ще й до цього часу вживає заходів щодо хоча б часткового відновлення свого функціонування.

Зазначає, що внаслідок вищезазначених обставин, працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати свої функціональні обов`язки з незалежних від них причин, тобто внаслідок обставин непереборної сили, війни. Вказує, що зважаючи на відсутність доступу до приміщень офісу, мережі інтернет та комп`ютерної техніки, виникла реальна проблема навіть з необхідністю повідомлення контрагентів чи контролюючих органів про настання для підприємства таких форс-мажорних обставин, а відтак підприємство тривалий час навіть не мало можливості повідомити контрагентів та податкові органи про відсутність можливості своєчасно виконати свої зобов`язання. Стверджує, що за результатами звернення підприємства до правоохоронних органів щодо вказаних вище злочинних дій окупаційних військ російської федерації, було порушено кримінальне провадження №0000108 від 08 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України (порушення законів та звичаїв війни).

Вказує, що на сьогодні у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа за позовом підприємства до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області про стягнення близько 50 млн грн за виконані підприємством роботи ще у січні-лютому 2022 року. Зазначає, що дані обставини призвели до того, що на сьогодні підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам, оскільки підрозділи Державного казначейства не здійснюють перерахування коштів на рахунок підприємства за давно виконані роботи та надані послуги, що унеможливлює будь-які розрахунки з бюджетом, працівниками та контрагентами за придбані матеріали. Стверджує, що внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районні Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство повідомляло усіх працівників про існування форс-мажорних обставин та змушене було припинити виплату заробітної плати працівникам, а також сплату бюджетних платежів до бюджетів усіх рівнів. Вважає, що за викладених обставин, є безпідставними вимоги щодо стягнення основного боргу по заробітній платі до закінчення воєнного стану в державі, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 травня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 76701,65 грн., тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 працював у ПП «Автомагістраль» з 01.10.2019 по 29.06.2022 на посаді машиніста автогрейдера 6 розряду відділу механізаторів ПП «Автомагістраль» і був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Наведене підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 .

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5, наданих Пенсійним фондом України, вбачається, що за січень - червень 2022 року (за виключенням березня - квітня місяця) ОСОБА_1 нараховувалась сума заробітку для нарахування пенсії від ПП «Автомагістраль», зокрема за січень 2022 року - 20 191,30 грн., за лютий 2022 року - 22 360,25 грн., за травень 2022 року - 8 957,76 грн та за червень 2022 року - 62 220,60 грн., що в загальній сумі становить 113 729,91 грн.

Відповідно до копії довідки ПП «Автомагістраль» від 18.10.2022 №А-00000315 нарахований ПП «Автомагістраль» дохід ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по червень 2022 року в загальній сумі також становить 113 729,91 грн (за січень 2022 року - 20 191,30 грн., за лютий 2022 року - 22 360,25 грн., за травень 2022 року - 8957,76 грн та за червень 2022 року 62220,60 грн), виплачено із них 16 254 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі суд першої інстанції виходив з того, що борг підприємства перед позивачем за період з січня 2022 року по червень 2022 року становить: 113 729,91 грн (нарахований дохід) 16 254,00 грн (виплачено) = 97 475,91 грн., за вирахуванням суми ПДФО та військового збору сума до виплати складає 76 701,65 грн та відповідачем відновлено свою діяльність.

Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви №68385/10 та №71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 29 червня 2022 року, при звільненні не отримав усіх належних йому платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

ОСОБА_1 на підтвердження нарахування йому заробітної плати за січень - лютий 2022 року та травень - червень 2022 року надано індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5, що надані Пенсійним фондом України, в яких зазначені суми нарахованої заробітної плати: за січень 2022 року - 20 191,30 грн., за лютий 2022 року - 22 360,25 грн., за травень 2022 року - 8 957,76 грн та за червень 2022 року - 62 220,60 грн., що в загальній сумі становить 113 729,91 грн.

Зазначені відомості також підтверджуються копією довідки ПП «Автомагістраль» від 18.10.2022 №А-00000315, відповідно до якої нарахований ПП «Автомагістраль» дохід ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по червень 2022 року в загальній сумі також становить 113 729,91 грн (за січень 2022 року - 20 191,30 грн., за лютий 2022 року - 22 360,25 грн., за травень 2022 року - 8957,76 грн та за червень 2022 року 62220,60 грн), виплачено із них 16 254 грн.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ПП «Автомагістраль» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 76 701,65 грн.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції неправомірно задоволено вимогу позивача про стягнення компенсації невикористаної відпустки є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи, оскільки судом першої інстанції зазначена вимога не розглядалася та рішення по ній не приймалося.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише на тих обставинах, що у зв`язку з веденням бойових дій у Бучанському районні Київської області та у зв`язку з існуванням заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам.

Проте, існування наведених обставин не звільняє відповідача від виплати заробітної плати ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів наголошує, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, а тому заробітна плата ОСОБА_1 має бути виплачена у встановленому законодавством порядку.

Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Автомагістраль» залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді