У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали скарги ОСОБА_1 , на дії приватного виконавця Романа Романа Михайловича, стягувач ОСББ «По Кошицькій», про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №73613895, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з скаргою, на дії приватного виконавця Романа Р.М., стягувач ОСББ «По Кошицькій», про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №73613895.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що з повідомлення обслуговуючого банку їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження №73613895 на накладення арешту на її особисті кошти.

Вказує, що жодних постанов приватного виконавця не отримувала.

Вказує, що на території Закарпатської області не зареєстрована та не проживає тривалий час. Тому відкриття відносно неї виконавчого провадження на території Закарпатської області вважає незаконним та протиправним, а постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження такою, що підлягає скасуванню. ОСББ "По Кошицькій" отримало виконавчий лист по справі №308/11243/21 виданий Ужгородським міськрайонним судом за її попередньою адресою.

Зазначає, що виконавець встановивши з демографічного реєстру в триденний термін з дня отримання заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, що адреса боржника у виконавчому документі не відповідає адресі, зазначеній в демографічному реєстрі, був зобов`язаний повернути виконавчий документ без виконання, оскільки приватний виконавець приймає тільки ті виконавчі документи до виконання та відкриває виконавчі провадження щодо боржників фізичних осіб, які зареєстровані та проживають на території виконавчого округу. Приватний виконавець не має повноважень відкривати виконавче провадження щодо неї, яка зареєстрована та проживає на території Львівської області.

Вказує, що неповідомлення стягувачем належної адреси у заяві та у виконавчому документі, та неправомірне відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Роман Р.М. призвело до грубого порушення та неможливості реалізації ряду прав боржника у виконавчому провадженні.

Крім цього, скаржниця зазначає, що аналогічна справа вже перебувала на розгляді в суді, в якій судом було скасовано передню постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та у якій чітко було встановлено місце її проживання.

Скаржниця зазначає, що ОСОБА_2 повинен був внести відповідні зміни до виконавчого листа, але не зробив цього. Більше того він не мав права повторно пред`являти виконавчий лист до виконання поки триває процес оскарження попередньої постанови про відкриття виконавчого провадження. Відомості про незаконне відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Ярошевським Д.А. містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, тому приватний виконавець Роман Р.М. не міг не знати про те, що виконавчий лист незаконно повторно пред`явлено до виконання з тими ж самими порушеннями.

В судове засідання стягувач, боржник та приватний виконавець, дії якого оскаржуються, не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, проте їх неявка, у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Приватним виконавцем Роман Р.М. до суду подано відзив на скаргу, в якому останній стверджує про правомірність своїх дій, а тому просить у задоволенні поданої скарги відмовити, розглянувши таку у його відсутності.

Представник стягувача подав до суду заяву, згідно якої просив відмовити у задоволенні поданої скарги, підтримуючи позицію приватного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. від 15.12.2023 року відкрито виконавче провадження №73613895 з виконання виконавчого листа №308/11243/21, виданого 29.03.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «По Кошицькій» 4 767,00 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження.

Адресою проживання боржника ОСОБА_1 в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено: АДРЕСА_1 ;

У виконавчому листі №308/11243/21 від 29.03.2023 року адресою боржника ОСОБА_3 вказано АДРЕСА_1 , в той час як в заяві ОСББ «По Кошицькій» №12/12/2023 від 12.12.2023 року приватному виконавця Роман Р.М. про відкриття виконавчого провадження адресою реєстрації боржника ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_2 .

Як вбачається з супровідного листа приватного виконавця Роман Р.М. №13335 від 15.12.2023 року, постанова про відкриття виконавчого провадження №73613895 була надіслана ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, отриманої з Єдиного державного демографічного реєстру за №376593, доступ до якого і має приватний виконавець, ОСОБА_1 зареєстрована в м. Львові з 2021 року, зокрема за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до вимог ст. ст. 1, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону України "Про виконавче провадження", положення статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а також положення Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", суд дійшов висновку про те, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

Відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У іншому випадку, не з`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що полягає у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Відсутність прямої вказівки в Законі України "Про виконавче провадження" на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" в сукупності з іншими положеннями Закону України "Про виконавче провадження", надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

Отже, саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 червня 2022 року по справі №140/15804/20.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець Роман Р.М., винісши оспорювану постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника, яка не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, діяв протиправно.

Що стосується тверджень у відзиві приватного виконавця, що у ОСОБА_1 наявне майно на території виконавчого округу Закарпатської області і у нього були всі підстави для прийняття виконавчого документу до виконання, то до таких суд відноситься критично, оскільки з наданого виконавцем витягу з державного реєстру правочинів за №484918 не вбачається, що вказане у такому майно належить саме ОСОБА_1 (у даному витязі міститься інформація відносно ОСОБА_4 , а даних, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є однією тією ж особою не має).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Поряд з цим, що стосується заявленого ОСОБА_1 клопотання про винесення окремої ухвали щодо наявності в діях приватного виконавця Роман Р.М. ознак злочину за ч.3 ст. 357 КК України, то суд не вбачає підстав для задоволення такого, що не позбавляє можливості ОСОБА_1 звернутися із подібною заявою до правоохоронних органів.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 84, 259-261, 354, 355, 447-451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , на дії приватного виконавця Романа Романа Михайловича, стягувач ОСББ «По Кошицькій», про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №73613895 задоволити.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича від 15.12.2023 року про відкриття виконавчого провадження №73613895 - визнати неправомірною та скасувати.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Малюк В.М.