ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/772/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участю секретаря: Панькевич Т.І.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гнатюк Д.С.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дячук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/21814/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Дячук Сніжана Ігорівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2023 року, ухвалене суддею Дзюбичом В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 281 569 грн, за виконавчим листом № 2-643/9 від 13.10.2009 за період з листопада 2008 року по 01 листопада 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2009 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 40 відсотків всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.11.2008 та до досягнення дітьми повноліття.

На підставі судового рішення 13.01.2009 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області видав виконавчий лист № 2-643/9 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 40 відсотків всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26 листопада 2008 року та до досягнення дітьми повноліття.

Також вказує, що державним виконавцем було винесено ряд постанов, зокрема: про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України; користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Проте дані обмеження не вплинули на відповідача і аліменти не були сплачені.

Стверджує, що відповідач рішення суду не виконував та аліменти на утримання дітей не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 листопада 2021 року становила 315 163,94 грн.

За таких підстав, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з листопада 2008 року до 01 листопада 2021 року у розмірі 281 569,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з листопада 2008 року до 01 листопада 2021 року у розмірі 281 569,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Дячук Сніжана Ігорівна просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2023 року у справі №607/21814/21 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог вказує на відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів вказаними обставинами та посилається на ч.1 ст.196 СК України, яка виключає можливість стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заявник зазначає, що після розірвання шлюбу у період з листопада 2008 року до травня 2018 року він проживав разом з дітьми за однією адресою та надавав гроші на їх утримання. Відповідач зазначає, що не був обізнаний про те, що позивач пред`явила виконавчий лист про стягнення аліментів до виконання та про наявність виконавчого провадження та заборгованість по сплаті аліментів відповідач дізнався лише у 2021 році. Крім того, позивач не вживала заходів щодо примусового стягнення з позивача аліментів аж до 2021 року, поки їх відносини з відповідачем остаточно не погіршились і вона вирішила ініціювати стягнення із свого колишнього чоловіка заборгованості по аліментах, незважаючи на те, що діти у цей період проживали з ним та частково перебували на його утриманні.

Також вказує, що на утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Представник апелянта посилається на те, що хоча ОСОБА_2 і не погоджується з розрахунком заборгованості та станом на момент подання апеляційної скарги він повністю погасив заборгованість перед позивачем. Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №5307 від 18.05.2023 у травні 2023 року відповідачем було сплачено 384 631,80 гривень, тому на цей період у останнього була фактично переплата, а не заборгованість.

Також, ОСОБА_2 сплатив штраф за невиконання рішення суду про сплату аліментів у розмірі 192 315,90 грн. Сплата боргу по аліментах та штрафу додатково підтверджується банківськими квитанціями від 11.05.2023.

Крім того, вказує на те, що ОСОБА_2 бере участь і в додаткових витратах на утримання їхній спільних з позивачем дітей. Зокрема, відповідач оплачував навчання своїй старшій дочці ОСОБА_3 , що підтверджується квитанціями Укрпошти 20.08.2021., від 20.09.2022.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів, відповідач ОСОБА_2 починаючи із січня 2023 року не отримує жодних доходів. Так, відповідач був звільнений з роботи і зараз знаходиться у пошуках нової роботи.

ОСОБА_2 перебуває зараз у складному фінансовому становищі, тому додатково сплата ним аліментів у такому великому розмірі, як призначено рішенням суду першої інстанції, стане для нього непідйомним фінансовим тягарем.

На думку апелянта, зважаючи на його майновий стан, життєві обставини, а також той факт, що останній продовжив сплачувати аліменти, наявні підстави для зменшення судом неустойки за прострочення сплати аліментів.

У зв`язку з викладеним, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Від відповідача ОСОБА_1 до Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2023 року залишити без змін. Вказує, що заборгованість виникла з вини ОСОБА_2 , який без поважних причин не сплачує аліменти на утримання своїх дітей, а тому доводи апелянта є безпідставними та не можуть братись судом до уваги. Крім того, відповідач вказує в апеляційній скарзі про його необізнаність щодо заборгованості по сплаті аліментів та вжиття заходів щодо примусового стягнення з нього аліментів, проте ці обставини досліджувались судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Гнатюк Д.С. апеляційної скарги не визнала та просила залишити її без задоволення.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи. Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Згідно частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що з 01.05.2004 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2009 було розірвано.

У даному шлюбі у сторін по справі народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2009 у справі № 2-8369/08 вирішено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 40 відсотків всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26 листопада 2008 року та до досягнення дітьми повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського управління юстиції Ваврика Ю.П. від 15.04.2010 відкрито виконавче провадження №18879216 з примусового виконання даного виконавчого листа № 2-643/9 від 13.01.2009.

Як вбачається із постанов Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 23.06.2021 у ВП №18879216 з примусового виконання виконавчого листа № 2-643/09 від 13.01.2009, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.11.2021, проведеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південного - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савчук А.О. станом на 01.11.2021 у відповідача виникла заборгованість з листопада 2008 року по 01 листопада 2021 року зі сплати аліментів, яка складала 315 163,94 грн.

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2008 року по 01 листопада 2021 року становить 281 569,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц(провадження 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.11.2022, проведеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південного - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савчук А.О. станом на 01 листопада 2021 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів з листопада 2008 року по 01 листопада 2021 року становить 315 163,94 грн.

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2008 року по 01 листопада 2021 року становить 281 569,00 грн, що підтверджується розрахунком пені за прострочення сплати аліментів(а.с.30), який здійснений у відповідності до висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року та не заперечувався в судовому засіданні стороною відповідача.

Так, у постанові в справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) від 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %»

Крім цього, у постанові в справі № 362/4462/16-ц (провадження № 61-10968св19) від 20липня 2020року Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2016 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбаче на ст. 196 СК( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Однак ОСОБА_2 не не надано суду жодних доказів про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини.

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини.

Зокрема, Рішенням суду від 13.01.2009 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 40 відсотків всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.11.2008 та до досягнення дітьми повноліття. Під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ОСОБА_2 був присутній у судовому засіданні та не заперечував проти задоволення позову. Вказане підтверджує обізнаність позивача про наявність рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей та, як наслідок, про обов`язок позивача сплачувати такі аліменти.

Як вбачається з копії постанови старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Ваврика Ю.П. від 15.04.2010 про відкриття виконавчого провадження № 18879216, стягувач ОСОБА_1 пред`явила до виконання виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів, 15.04.2010, тобто в межах строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи відповідача про те, що в спецрозділі АСВП наявна інформація що виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання їх дітей завершене, що дає підстави звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами у вказаний період, не заслуговують уваги суду виходячи з наступного.

Згідно чинного законодавства в АСВП в обов`язковому порядку вносяться постанови про відкриття виконавчого провадження, про закінчення виконавчого провадження та про повернення виконавчого документу без подальшого виконання.

В АСВП наявна постанова старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Ваврика Ю.П. від 15.04.2010 про відкриття виконавчого провадження № 18879216 за виконавчим листом про стягнення аліментів з позивача та відсутня постанова про повернення виконавчого документу без подальшого виконання чи про закінчення виконавчого провадження. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа № 2-643/09, виданого 13.01.2009 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 40 % всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 26.11.2008 до досягнення дітьми повноліття було встановлено, що він був втрачений відділом ДВС. За вказаних обставин інформація в спецрозділі АСВП про стан виконавчого провадження "завершене" не свідчить про те виконавчий лист був повернутий стягувачу чи виконавче провадження було закінчене.

Разом з тим за період з листопада 2008 року по листопад 2021 року боржник ОСОБА_2 жодного разу не здійснив сплату аліментів, унаслідок чого за вказаний період виникла заборгованість у сумі 315 163,94 грн. Такі обставини підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 22.11.2021.

У той же час у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та їхнім дітям під час періодичного спільного проживання у період з листопада 2008 року до травня 2018 року, в чому полягала така допомога та який був її розмір.

Доводи апелянта про те, що він офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід, колегія суддів відхиляє, оскільки наведене не є безумовною підставою для несплати аліментів. При цьому, відсутність офіційного працевлаштування та стабільного доходу, про що зазначає ОСОБА_2 , не свідчить про скрутний майновий стан останнього.

Твердження апелянта про те, що він із січня 2023 року не отримує жодних доходів, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вказана обставина не звільняє останнього від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей та відповідно, нести відповідальність за їх несплату, зокрема, у вигляді сплати неустойки (пені).

Також слід зазначити, що зміна сімейного стану народження двох дітей у іншому шлюбі не є безумовною підставою для несплати аліментів.

При цьому, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати положення абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України , якими передбачено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача та його представника в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно до абз. 3, 5 ч. 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом і перераховуються стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, що постановою старшого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південного - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шевчук А.О. від 12 травня 2023 року, у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення аліментів, що призвело до наявної заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 3 роки, відповідно до ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача у розмірі 192315,90 грн, який відповідачем сплачений у повному розмірі.

Тому, враховуючи положення абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України, колегія суддів вважає, що максимальний розмір пені, враховуючи штраф накладений державним виконавцем, повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання.

Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів повинен складати 122 848,04 грн, виходячи ро розрахунку: 315 163,94 грн грн (розмір заборгованості по аліментам, визначений судом) - 192 315,90 грн (розмір штрафу, накладений державним виконавцем на ОСОБА_2 ) = 122 848,04 грн.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2023 року - змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з 281 569,00 грн. до 122 848,04 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 281 569,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 122 848,04 грн. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 43,63 %( 122 848,04*100/281 569,00).

Враховуючи те, що з відповідача слід стягнути судовий збір за суд першої інстанції в розмірі 1228,48 грн, за суд апеляційної інстанції 1842,72 грн, а відповідачем сплачено 4223,53 грн, тому слід компенсувати, понесений ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1152,33 грн, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (4223,53 (1228,48 + 1842,72) = 1152,33).

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дячук Сніжани Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2023 року змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з 281 569,00 грн. до 122 848,04 грн.

Компенсувати, понесений ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1152,33 грн, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 грудня 2023 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: О. Б. Гірський

О. З. Костів