Справа № 523/4449/23
Провадження №2/523/2732/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Богорела С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

14 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання відповідача батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесення змін до актового запису про народження дитини із зазначенням відомостей про позивача, як про батька, та стягнення з нього на користь позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказувала на те, що з червня 2017 року вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка в АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, за час спільного проживання позивачка завагітніла, але у кінці квітня 2018 року сторони через сварку припинили спільне проживання, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила доньку. Оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, то запис про батька при реєстрації народження ОСОБА_5 був зроблений зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час відповідач не визнає свого батьківства та ухиляється від матеріального утримання доньки, хоча працездатний, за даними позивачки інших утриманців не має, за час спільного проживання відповідач працював за контрактом у Національній гвардії і отримував заробітну плату у розмірі 15000 грн, сама позивачка також працює, проте коштів не вистачає, тому їй допомагають батьки, витрати на утримання дитини щомісячно складають приблизно по 10000 грн, тому, на думку позивачки, батько дитини має сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн.

30 березня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

22 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Богорел С.В. надав суду відзив, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки стосунки з позивачкою не були надто близькими, а тому її донька не може бути їхньою спільною дитиною. Крім того, наразі відповідач не працює, доходів немає, у зв`язку з цим у разі визнання його батьком дитини, то він має сплачувати лише гарантований мінімальний розмір аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

22 червня 2023 року суд призначив судову молекулярно-генетичну експертизу, а провадження у справі зупинив на час її проведення. 11 вересня 2023 року провадження у справі поновлено.

15 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та її представниця у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, також позивачка звертала увагу на те, що відповідач приховує свої доходи, у нього транспортний засіб вартість якого складає 6000 доларів США.

Представник відповідача позов визнав частково, просив визначити аліменти у розмірі гарантованого мінімального розміру, оскільки відповідач не працює та доходів не отримує, йому допомагають батьки.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_5 ,, актовий запис про народження № 3124, складений 18 жовтня 2018 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Матір`ю дитини вказана ОСОБА_1 , а відомості про батька ОСОБА_7 зазначені зі слів матері на підставі частини першої статті 135 цього Кодексу .

Згідно висновку № 283 судово-медичної експертизи, проведеної експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженою громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено.

Відповідно до положень ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу .

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (ст. 126 СК України).

За вимогами ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд України в своїй постанові від 15.04.2021 у справі №361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого

2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Отже, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивачки про батьківство ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи на підставі зібраних доказів.

Вирішуючи питання про внесення змін до актового запису про народження дитини, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п.п. 2.16.4 п. 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 - на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Згідно зі ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Таким чином, позовні вимоги про визнання батьківства відповідача є обґрунтованими та необхідно його визнати батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої позивачкою, із внесенням відповідних змін до актового запису про народження.

На даний час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що дитина виховуються позивачкою і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, утриманців не має, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки.

Позивачка працює поліцейським з обліку та збереження речових доказів і озброєння Головного управління Національної поліції в Одеській області, загальна сума її доходу за вересень - жовтень 2023 року складає 74702,96 грн.

Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, є працездатним, суд дійшов висновку, що аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно забезпечать права та інтереси дитини та не порушать права та інтереси батька.

Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду з позовом 14 березня 2023 року, тому і стягнення аліментів необхідно здійснювати саме з вказаної дати.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а на користь позивачки судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сплачений за подачу позовної заяви, та витрати за проведення судово-медичної експертизи у розмірі 8623 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 3124, уродженки міста Одеси).

Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 3124, складений 18 жовтня 2018 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вказавши в графі «Батько»: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_2 , виключивши з вказаної графи відомості про батька внесені зі слів матері: ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 14 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 9696,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 22 грудня 2023 року