Справа № 345/1498/23
Провадження № 4-с/345/2/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича на дії державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Долинка Орест Антонович в порядку статті 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), яка мотивована тим, що на виконанні Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження №59594222 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16.06.2017 року на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі №345/674/16-ц, яким з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" стягнута заборгованість по кредитному договору №IFIVGA від 08.08.2008 року в сумі 592 011,04 грн. В ході примусового виконання рішення суду постановою державного виконавця від 19.07.2019 року накладений арешт на майно боржника. Постановою від 20.01.2021 року виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду у справі №345/674/16-ц повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Заборгованість, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року у справі №345/674/16-ц, сплачена нею добровільно в повному обсязі, що підтверджується повідомленням банку від 03.12.2021 року №20.1.0.0.0/7-211123/899.

Також відсутні інші відкриті виконавчі провадження майнового і немайнового характеру, де ОСОБА_1 є боржником, що підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Листом від 16.02.2023 року за №8732 Калуський відділ ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовив ОСОБА_1 у знятті арешту, накладеного на її майно у межах виконавчого провадження №59594222.

Відтак, зважаючи на факт повного виконання ОСОБА_1 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року у справі №345/674/16-ц, вона вважає подальше збереження накладеного на її майно арешту безпідставним, а відмову органу державної виконавчої служби у його знятті незаконною.

01.05.2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Долинки О.А. до суду надійшли письмові пояснення, у яких додатково зазначається те, що у межах виконавчого провадження №59594222 державним виконавцем не виносилась постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, а тому у неї відсутні будь-які невиконанні зобов`язання перед юридичними і фізичними особами та державою, що також доводить безпідставність збереження накладеного арешту. Інші доводи поданих письмових пояснень фактично дублюють зміст скарги.

08.05.2023 року від Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) до суду надійшли заперечення на письмові пояснення, у яких зазначається, що з боку ОСОБА_1 залишається несплаченим виконавчий збір в сумі 59 201,10 грн у виконавчому провадженні №59594222,мав місце факт ухилення боржника від виконання рішення суду, що підтверджується ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.11.2020 року, якою встановлене тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, а також посилається на пропущення скаржником строку для подання скарги, так як вона знала про наявність відкритого виконавчого провадження ще у 2020 році, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

09.05.2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Долинки О.А. до суду надійшли письмові пояснення, у яких представник скаржника стверджує про факт виконання ОСОБА_1 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року у справі №345/674/16-ц, вказує на відсутність винесеної державним виконавцем у виконавчому провадженні №59594222 постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а також зазначає, що ОСОБА_1 не ухилялась від виконання рішення, оскільки ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від19.02.2021 року тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України скасоване і судом встановлено, що вона не ухиляється від виконання рішення суду. Також пояснює, що строк на подання не пропущений, оскільки у даному випадку оскаржується саме відмова у знятті арешту, накладеного на майно, а не постанова про накладення арешту.

24.05.2023 року від Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) до суду надійшли заперечення, у яких вказується, що у випадку повернення виконавчого документа на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення виконавчого збору не виноситься, сума виконавчого, яка підлягає стягненню, відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" зазначена у постанові про відкриття виконавчого провадження, тому вважає про відсутність підстав для зняття арешту у зв`язку з несплаченим боржником виконавчим збором у виконавчому провадженні №59594222.

06.06.2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Долинки О.А. до суду надійшли письмові пояснення. У поясненнях вказує, що зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню, не є безпосередньо підставою такого стягнення. Підставою для стягнення з боржника виконавчого збору вважає лише постанову про стягнення виконавчого збору, винесену відповідно до ч.4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" і пункту 8 розділу ІІІ Інструкцііз організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.Також зазначає, що так як виконавче провадження №59594222 про стягнення з ОСОБА_1 завершене шляхом повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна і доходів, рішення суду нею виконане повністю поза межами виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не виносилась, то чинність накладеного на майно боржника арешту порушує її право вільного володіння і розпорядження належним майном та доводить обґрунтованість поданої скарги.

22.06.2023 року від Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) до суду надійшли заперечення, які за своїм змістом аналогічні попередньо поданим.

В судове засідання 22.06.2023 року сторони не з`явились, про причини неявки не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Від представника скаржника до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі і участі ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року у справі №345/674/16-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнута заборгованість по кредитному договору №IFIVGA від 08.08.2008 року в сумі 592 011,04 грн.

На підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року у справі №345/674/16-ц виданий виконавчий лист.

19.07.2019 року державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду у справі №345/674/16-ц.

Постановою від 19.07.2019 року на майно боржника накладений арешт.

На підставі постанови від 06.09.2019 року звернуте стягнення на заробітну плату боржника.

20.01.2021 року виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду у справі №345/674/16-ц повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у божника майна і доходів, на які можна звернути стягнення.

Листом від16.02.2023 року за вих. №8732, який отриманий скаржником 22.03.2023 року, Калуський відділ ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомив про передбачені Законом України "Про виконавче провадження" підстави для зняття арешту та зазначив, що у непередбачених цим Законом випадках арешт може бути знятий винятково за рішенням суду, чим фактично відмовив їй у знятті накладеного на майно арешт.

Частиною першоюстатті 4 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно достатті 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження"№1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (надалі Закон №1404-VІІІ). виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннямистатті 18 Закону №1404-VІІІдержавний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону №1404-VІІІ визначено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Статтею 27 Закону № 1404-VIII визначено засади справляння виконавчого збору, зокрема:

- виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина перша);

- за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя);

- державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта);

- виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята);

- виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (частина дев`ята).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження "Інструкціі з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження. Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Аналізуючи наведені вище положення, суд приходить до висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13.02.2019 у справі № 295/13991/16-а (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 79846128), від 20.02.2019 у справі № 712/5014/17 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 79997704), від 28 січня 2021 року у справі №640/24233/19 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 79997704).

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Частинами п`ятою та дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначений вичерпний перелік підстав для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.

Матеріалами справи підтверджується, що з моменту винесення 19.07.2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження №59594222 і до моменту винесення 20.01.2021 року постанови про повернення виконавчого документу державним виконавцем не виносилась постанова про стягнення виконавчого збору. Докази протилежного у суду відсутні.

У даній справі спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту у зв`язку з виконанням виконавчого документу поза межами виконавчого провадження, державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначенихстаттею 18 Закону №1404-VIII, щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз нормЗакону №1404-VIIIщодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно доЗакону №1404-VIIIпідлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У справі, що переглядається, встановлено, що після повернення банку виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, вона була погашена нею в добровільному порядку.

Водночас, Законом №1404-VIIIне врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

У заяві ОСОБА_1 про зняття арешту з майна вказано про погашення боргу перед стягувачем, на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження №59594222, яке є завершеним.

Суд бере до уваги повідомлення АТ КБ "Приватбанк" від 03.12.2021 року №20.1.0.0.0/7-211123/899про повне виконання зобов`язань з боку ОСОБА_1 з погашення заборгованості за кредитним договором №IFIVGA від 08.08.2008 року, що є належним доказом виконання нею рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року у справі №345/674/16-ц поза межами виконавчого провадження.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зістаттею 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другоюстатті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормамКонституції Українита Конвенції.

Відповідно до частини першоїстатті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №59594222, унеможливить у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

На підставі зазначеного суд вважає, що не зняття органом державної виконавчої служби арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю і порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання Калуський відділ ДВС зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність відкритого виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд вважає, що не зняття арешту з майна скаржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича на дії державного виконавця - задоволити.

Зобов`язати Калуський відділ ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №59594222 (номер запису про обтяження 32476472).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня винесення ухвали.

Суддя