Справа № 454/2779/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 квітня 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в підготовчому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя-,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що 26 квітня 1988р. позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції у Львівській області. Шлюб між сторонами було розірвано 21 вересня 2004р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу за № НОМЕР_1 від 21.09.2004р.. Від шлюбу в сторін є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Підчас спільного проживання сторін у шлюбі, ними було придбано наступне майно: чотирьох кімнатну квартиру, загальною площею 65,5м.кв. у т.ч. 46,5м.кв. житлова площа, за адресою АДРЕСА_1 , дана квартира була придбана сторонами в шлюбі на підставі договору купівлі продажу квартири від 26 травня 1999р., який був посвідчений державним нотаріусом Вікарчуком С.П., Сокальського нотаріального округу Львівської області.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Отже вартість квартири становить - 200000,00грн.

Вартість 1/2 частки квартири становить 100000,00грн., ціна позову - 100000грн.

Отже ціна позову становить -100000,00 грн.

Позивач, вирішив розділити спільне майно подружжя.

Позивач спірній квартирі зареєстрований та проживає з 09 грудня 1999р. по даний час.

Заходи досудового врегулювання суперечки між сторонами вживалося, відповідач добровільно розділити майно не погоджується.

Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви позивачем не вживалися; позивачем іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавалося;

відсутні будь-які інші підстави, що мають наслідком відмову у відкритті провадження.

Позивач та його представник у судовому засіданні не прибули, однак подали заяву в якій позов підтримали, просили суд задоволити його в повному обсязі, у зв`язку з обставинами викладеними у позовній заяві.

Відповідачка у судове засідання не з`явилися повторно, однак належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно договору Купівлі-продажу вбачається, ОСОБА_2 придбала чотирьох кімнатну квартиру, загальною площею 65,5м.кв. у т.ч. 46,5м.кв. житлова площа, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано 21.09.2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис №191 та видано свідоцтво серії № НОМЕР_1 .

Згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, частинами 1, 2 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4ст.65 СК України).

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: чотирьох кімнатну квартиру, загальною площею 65,5м.кв. у т.ч. 46,5м.кв. житлова площа, за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 ідеальної частини, чотирьох кімнатної квартири, загальною площею 65,5м.кв. у т.ч. 46,5м.кв. житлова площа, за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук