КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/6507/21 Головуючий у І інстанції Фінагеєва І.О.
Провадження №22-ц/824/6222/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жигаревої Маріанни Володимирівни на рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити демонтаж аварійної огорожі, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року в інтересах позивача ОСОБА_1 до Києво- Святошинського районного суду Київської області звернулася його представник - адвокат Жигарева М.В.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:002:5019 та кадастровий № :02:002:5255, а також розташованого на вказаних земельних ділянках будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка ОСОБА_1 межує з земельними ділянками відповідача ОСОБА_2 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:002:0067 та кадастровий № :02:002:0068. За вказаною адресою розташований також житловий будинок садибного типу АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 .

На межі земельних ділянок позивача та відповідача розташована належна відповідачу кам`яна огорожа з ракушняка з фундаментом, зведена попереднім власником садиби по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно розділу «Характеристика будівель та споруд» технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , виготовленого ТОВ «Інженерно-технічний центр «Спецбуд», станом на 30.08.2013 року огородження (позначені №1-2), побудовані з черепашника у 2008 році.

Позивач зазначає, що вказана огорожа побудована з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, що стало причиною її деформації у бік ділянки позивача.

Огорожа є аварійною та становить потенційну небезпеку для позивача та членів його сім`ї, та на думку позивача, підлягає демонтажу відповідачем.

З метою детального дослідження всіх можливих причин деформації огорожі позивачем було проведено судову будівельно - технічну експертизу за результатами якої складений Висновок експерта № 02/11-2020 від 02.11.2020 року.

Згідно вказаного Висновку експерта влаштована огорожа не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (зокрема, вимогам щодо надійності та безпечності, санітарним нормам та правилам. Місцевим правилам забудови), чинним на момент будівництва, а саме: станом на 2008 рік.

Причиною виникнення деформацій конструктивних елементів паркану є нерівномірне осідання фундаменту, обумовлене багатьма чинниками. Стан конструктивних елементів досліджуваної огорожі, що розташована на межі будинковолодіння АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 характеризується як «аварійний» /категорія технічного стану «4» (тобто, аварійний стан, потрібне негайне розвантаження конструкції та влаштування тимчасових кріплень, заміна аварійних конструкцій/.

Згідно вимог законодавства, чинного на момент будівництва ОСОБА_3 кам`яної огорожі з фундаментом на земельній ділянці, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_1 , для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами (до яких належить відповідно до законодавства кам`яна огорожа з фундаментом) ОСОБА_3 не отримував дозвіл на будівництво у відділі містобудування Києво-Святошинської районної державної адміністрації та дозвіл на виконання робіт у інспекції Держархбудконтролю Київської області.

Таким чином, при будівництві огорожі колишнім власником будинковолодіння АДРЕСА_2 були порушені законодавчі та технологічні (конструктивні) вимоги (щодо висоти, глибини закладення фундаменту, неукріплення фундаменту арматурою, неоштукатурення та непропиткою гідрофобними засобами), а також зважаючи на дії ОСОБА_2 (щодо відсутності водовідведення з паркану також і на його ділянці, земляні роботи, збільшення рівня ґрунту ОСОБА_2 на власній ділянці, що призвело до тиску на конструкцію огорожі), зважаючи на існуючу небезпеку для майна ОСОБА_1 , а також небезпеку обвалення аварійної огорожі на територію ОСОБА_1 така огорожа має бути демонтована.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати аварійну огорожу, розміщену на земельній ділянці, суміжній з земельною ділянкою ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 понесені судові та правові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жигарева М.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, неправильність встановлення обставин, які мають значення по справі, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно встановив правомірність дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності відповідача на домоволодіння разом із огорожею. Вказує, що матеріали справи містять безспірні докази на підтвердження того, що огорожа відповідача є самовільною спорудою та порушує право власності на земельну ділянку позивача, відтак застосування презумпції правомірності дій реєстратора суперечить стандартам доказування, встановленим статтями 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Крім того, правомірність дій державного реєстратора не може бути перевірена у зв`язку із неможливістю віднайти архів по вказаній реєстраційній дії.

Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність порушень чинного законодавства при будівництві огорожі, навіть якщо вони є істотними, а також факт порушення права власності позивача, не є підставою для задоволення позову про демонтаж огорожі, якщо є технічна можливість її перебудови. При цьому, суд помилково вважав, що тягар доказування можливості технічної перебудови має нести позивач. Скаржник зазначає, що наявні в матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про неможливість такої перебудови.

Зазначаючи про не доведення позивачем порушення його прав існуванням вказаної споруди, суд першої інстанції необґрунтовано проігнорував Висновок судового експерта Тітенка І.О. №02/11-2020 від 02.11.2020, а також Висновок геодезії на Ситуаційному плані належних ОСОБА_1 земельних ділянок та виконаному ТОВ «ВВОСС» на замовлення позивача згідно Договору №0334/21 від 01.07.2020 про виконання топографо-геодезичних вишукувальних польових робіт, згідно з яким третина кам`яної огорожі з фундаментом відповідача, яка розташована на межі належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим №:02:002:0068 ( АДРЕСА_3 та належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером №:02:002:5019 ( АДРЕСА_1 ), розташована на території земельної ділянки позивача, та на верхній межі ділянки №№:02:002:5019 відхилення становить 0,83 м. Вказаний факт відображається у висновку геодезії на Ситуаційному плані належних ОСОБА_4 земельних ділянок та виконаному ТОВ «ВВОСС» на замовлення позивача згідно Договору №0334/21 від 01.07.2020 про виконання топографо-геодезичних вишукувальних польових робіт.

Отже, належна ОСОБА_5 кам`яна огорожа з фундаментом, за змістом ст. ст. 375, 376 ЦК України є така, що зведена самовільно, та порушує в тому числі право власності ОСОБА_1 , оскільки її частина зведена на належній позивачу земельній ділянці.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції встановив, що належна відповідачу кам`яна огорожа з фундаментом, за змістом ст.ст. 375 та 376 ЦК України є така, що зведена попереднім власником самовільно. В той же час, суд дійшов висновку, що позивачем не було використано всі передбачені законодавством заходи щодо усунення вказаного порушення, а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо здійснити перебудову, реконструкцію (наприклад, шляхом проведення реконструкції/перебудови огорожі). Однак таких позовних вимог позивач не пред`являв. Крім того, позивачем не надано суду жодного належного та об`єктивного доказу того, що вказана споруда будь-яким чином порушуює його права.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 256633637 від 15.05.2021 року, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий № :02:002:5019 та кадастровий № :02:002:5255, та розташованого на вказаних земельних ділянках будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 215498928 від 08.07.2020 року, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок з кадастровим № :02:002:0067, з кадастровим № :02:002:0068, та розташованого на земельних ділянках житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 15.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1721, ОСОБА_3 (продавець) передав у власність ОСОБА_2 (покупцю): - житловий будинок, садибного типу АДРЕСА_1 . Житловий будинок, що відчужувався, 2008 року побудови - «А», цокольний поверх - «А1», веранда - «а», тераса - «а1», фундамент -«Б», басейн - «В», свердловина - «І», колодязь -«ІІ», огородження - «№1-2», загальна площа 529 кв.м., житлова площа 175,00 кв.м; земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, загальною площею 0,1514 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :02:002:0067, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 0,0636 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:002:0068, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка позивача ОСОБА_1 межує з земельними ділянками відповідача ОСОБА_2 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий № :02:002:0067 та кадастровий № :02:002:0068 та розташованого на земельних ділянках житлового будинку садибного типу АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 .

На межі земельних ділянок позивача та відповідача розташована належна відповідачу кам`яна огорожа з ракушняка з фундаментом, зведена попереднім власником садиби по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації, вказаної у Будівельному паспорті №548/2006р на земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , та копії долученого до нього Рішення№97/2 виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 15.09.2006 «Про надання дозволу на будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_3 », останньому був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку та господарчих будівель по АДРЕСА_2 за індивідуальним проектом на 5 кімнат, житловою площею 141,2 кв.м., загальною 464,8 кв.м.

Згідно Протоколу №210/2006 засідання архітектурно-технічної ради відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20.06.2006, ОСОБА_3 наданий дозвіл на будівництво за індивідуальним проектом індивідуального житлового будинку на 5 кімнат за основними техніко-економічними показниками: житлова площа 141,20кв.м.; загальна площа 464,80кв.м.; площа забудови 280,90кв.м.; будівельний об`єм 1830,0куб.м.

Відповідно до інформації, зазначеної у листі №1010-3830/03 від 05.11.2020 Департаменту ДАБІ у Київській області, що в Департаменті відсутня інформація щодо видачі Інспекціями державного архітектурного-будівельного контролю у Київській області за період з 2008 по 2011 рр. документів дозвільного характеру ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , виготовленого ТОВ «Інженерно-технічний центр «Спецбуд» станом на 30.08.2013 року в розділі «Характеристика будівель та споруд» огородження (позначені №1-2), побудовані з черепашника у 2008 році.

На замовлення позивача було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складений Висновок експерта Тітенка І.О. № 02/11-2020 від 02.11.2020 року. Згідно вказаного Висновку судового експерта, за результатами візуально-інструментального обстеження зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 судовим експертом Тітенко І.О. було встановлено, що досліджувана огорожа, яка розташована між будинковолодінням №3а та №5, представляє собою паркан із блоків черепашника (ракушняка), який влаштований на бетонному цоколі. Експертом було проведено наступні заміри габаритних розмірів, а також замовником було здійснено шурфування фундаменту досліджуваного паркану зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 та встановлено наступне:

- глибина закладання фундаменту від підошви фундаменту до спланованого рівня землі становить 30 см (0,3 м);

- середня висота цоколя від спланованого рівня землі до верхньої частини цоколя становить 50-70 см (0,5-0,7 м);

- висота від цоколя до верхньої частини огорожі становить 2,3 м.

Експерт звертає увагу, що рівень планування ґрунту відносно горизонту рівня огорожі вздовж паркану відрізняється, тому висота рівня цоколя зазначена в діапазоні.

Всього висота огорожі з цоколем зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 становить від 2,8м до 3м.

Разом з тим під час проведення візуально-інструментального обстеження досліджуваної огорожі було здійснено замір висоти огорожі зі сторони садиби АДРЕСА_1 , що коливається в діапазоні від 2,35 м до 2,60 м.

За результатами проведення будівельно-технічної експертизи судовим експертом Тітенко І.О. були зроблені наступні висновки:

1. Досліджувана огорожа із ракушняка (черепашника), яка розташована на межі будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 у відповідності до вимог нормативних документів відноситься до споруд та є об`єктом нерухомого майна, переміщення яких без її знецінення є неможливим.

2. Для будівництва об`єктів містобудування вимогами нормативних документів, які діяли станом на 2008 рік, передбачено розроблення проектної документації та отримання дозвільної документації.

3. Влаштована огорожа не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (зокрема, вимогам щодо надійності та безпечності, санітарним нормам та правилам, місцевим правил забудови), чинним на момент будівництва, а саме: станом на 2008 рік. Перелік невідповідностей наведено в дослідницькій частині висновку.

4. Конструктивні особливості огорожі залежать від прийнятих конструктивних рішень, які визначаються проектною документацією в залежності від геологічних характеристик ґрунтів з обов`язковим забезпеченням стійкості, міцності та просторової жорсткості конструкцій споруди.

5. Причиною виникнення деформацій конструктивних елементів паркану (ознаками яких є наявність, станом на момент обстеження, відхилень від вертикалі та значний нахил конструкцій) є нерівномірне осідання фундаменту, обумовлене наступними чинниками:

- неналежна глибина закладання фундаменту (вимогами нормативних документів передбачено проектувати фундаменти, в більшій частині випадків, глибше рівня промерзання ґрунтів який в Київській області в середньому 0,8 0,9 м, а в даному випадку фактична глибина закладання фундаменту становить в середньому 0,3 м зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_1 );

- недосконалість окремих конструктивних рішень, зокрема, відсутність температурних і деформаційних швів;

- періодичним зволоженням ґрунтів основи, що відбувається у зв`язку з відсутності заходів щодо відведення атмосферних опалів від фундаменту паркану зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (відсутнє вимощення) та відсутністю дренажної системи під фундаментом та в самому фундаменті огорожі, яка б відводила ґрунтові води;

- нерівномірною деформацією ґрунтової основи фундаментів внаслідок порушення її сформованого напружено-деформованого стану, внаслідок зміни положення рівня ґрунтових вод та інших причин;

- нерівномірне розподілення існуючих навантажень на конструкцію паркану викликану різницею рівня ґрунту будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ;

- відсутність проектної документації, в якій профільні фахівці (конструктори, архітектори, проектанти) розробили би технологічні рішення, щодо будівництва паркану у відповідності до вимог діючих нормативних документів та з урахуванням конструктивних особливостей будівництва паркану з ракушняка з такою значною довжиною огорожі.

Визначити, в якій мірі кожний із зазначених чинників окремо вплинув на деформацію паркану будинковолодіння АДРЕСА_1 , не вбачається можливим.

6. Стан конструктивних елементів досліджуваної огорожі, що розташована на межі будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 характеризується як «аварійний» /категорія технічного стану «4» (тобто, аварійний стан, потрібне негайне розвантаження конструкції та влаштування тимчасових кріплень, заміна аварійних конструкцій/.

Згідно до Висновку експерта №538/07/2020 від 29.07.2020 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, основною причиною виникнення деформацій конструктивних елементів паркану (ознаками яких є наявність, станом на момент обстеження, відхилень від вертикалі та значний нахил конструкцій) будинковолодіння по АДРЕСА_1 , є нерівномірне осідання фундаменту, обумовлене наступними чинниками:

1) періодичним зволоженням ґрунтів основи, у зв`язку з:

- відсутністю організованого водовідведення з покрівлі будівлі №2 (гаражу) та належного водовідведення будівлі АДРЕСА_4 ;

- відсутністю заходів щодо відведення атмосферних опадів від фундаменту паркану зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ;

- близькістю розташування каналізаційного фільтраційного колодязю будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

- влаштування порожнин в об`ємі ґрунту для прокладання трубопроводів будинковолодіння АДРЕСА_1 та можливим при цьому замоканням;

2) нерівномірною деформацією ґрунтової основи фундаментів внаслідок порушення її сформованого дренажно-деформованого стану, внаслідок зміни положення ґрунтових вод та інших причин;

Додатковими причинами появи деформації в конструкції паркану також могли бути:

- недосконалість окремих конструктивних рішень, застосованих при будівництві паркану;

- нерівномірне розподілення існуючих навантажень на конструкцію паркану, викликану різницею рівня ґрунту будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ;

- проведення будівельних робіт, які могли б вплинути на стійкість фундаменту влаштування каналізаційних ям, прокладання трубопроводів тощо).

Визначити, в якій мірі кожний із зазначених чинників окремо вплинув на деформацію паркану будинковолодіння АДРЕСА_1 , не видається можливим.

Вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню досліджуваного паркану між будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , в цінах га дату проведення дослідження становить: 236 618,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Судом першої інстанції встановлено, що при будівництві огорожі з фундаментом колишнім власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , не отримувалися дозвільні документи на її будівництво та здійснення будівельних робіт, що підтверджується листом Сектору містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації №17-05 від 20.11.2020 року з копією Будівельного паспорту №548/2006р на земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 та листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 05.11.2020 року №1010-3830/03.

Застосовані судом апеляційної інстанції норми права та зроблені висновки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина перша та друга статті 376 ЦК України).

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 354/612/13-ц вказано, що:

«збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Отже, позивач зобов`язаний був довести факт самочинності будівництва, порушення його прав як власника суміжної земельної ділянки та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як знесення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції вірно встановив, що спірна огорожа з фундаментом є об`єктом нерухомого майна та спорудою за функціональним використанням, та належить до об`єктів містобудування При будівництві огорожі з фундаментом колишнім власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 не отримувалися дозвільні документи на її будівництво та здійснення будівельних робіт, отже огорожа є самочинно збудованим об`єктом нерухомого майна. Матеріалами справи також підтверджено, що збудована на межі земельних ділянок огорожа не відповідає вимогам будівельних норм та правил, що підтверджується Висновком експерта Тітенка І.О. № 02/11-2020 від 02.11.2020 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, а також висновком експерта Свістунова І.С. №538/07/2020 від 29.07.2020 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що правомірність дій державного реєстратора при реєстрації за відповідачем права власності на домоволодіння, до складу якого входить огорожа, виходить за межі предмету доказування у даній справі, тому суд першої інстанції безпідставно давав оцінку вказаним обставинам.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 р. у справі № 910/2939/19З висловив таку правову позицію: «зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

Таким чином, реєстрація за ОСОБА_6 права власності нажитловийбудиноксадибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не змінює правовий статус самочинно зведеної попереднім власником ОСОБА_3 спірної огорожі з фундаментом, яка є самостійним об`єктом нерухомого майна.

У той же час, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, що вказана споруда будь-яким чином порушуює його права.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що третина кам`яної огорожі з фундаментом, яка розташована на межі належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0068 ( АДРЕСА_2 ) та належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером № :02:002:5019 ( АДРЕСА_1 ), розташована на території земельної ділянки позивача та на верхній межі ділянки № :02:002:5019 відхилення становить 0,83 м.

На підтвердження зазначеної обставини позивач надав Ситуаційний план належних ОСОБА_1 земельних ділянок № :02:002:5019 та № :02:002:5255, виконаний ТОВ «ВВОСС» на замовлення позвича із відображеннм висновку геодезії.

Однак, вищевказаний ситуаційний план земельних ділянок не є належним доказом порушення меж земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , у звязку із встановленням спірної огорожі з фундаментом. Позивач не був позбавлений права заявити перед судом клопотання про призначення земельно-технічної експертизи для вирішення вказаного питання, однак таким своїм правом не скористався, належних доказів ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не подав.

Щодо тверджень позивача про те, що вказана огорожа становить потенційну небезпеку для нього та членів його сім`ї, у звязку із її аварійністю, суд першої інстанції правомірно вважав їх необґрунтованими.

Так, висновком експерта Тітенка І.О. № 02/11-2020 від 02.11.2020 рокувстановлено наявність деформацій конструктивних елементів паркану (ознаками яких є наявність, станом на момент обстеження, відхилень від вертикалі та значний нахил конструкцій), пов`язана із нерівномірним осіданням фундаменту. Стан конструктивних елементів досліджуваної огорожі, що розташована на межі будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 охарактеризовано, як «аварійний» /категорія технічного стану «4» (тобто, аварійний стан, потрібне негайне розвантаження конструкції та влаштування тимчасових кріплень, заміна аварійних конструкцій.

Висновком експерта №538/07/2020 від 29.07.2020 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, також встановлено, що причиною виникнення деформацій конструктивних елементів паркану (ознаками яких є наявність, станом на момент обстеження, відхилень від вертикалі та значний нахил конструкцій) будинковолодіння по АДРЕСА_1 , є нерівномірне осідання фундаменту.

Однак, жодним цим експертним висновком не встановлено наявність потенційної небезпеки у звязку із аварійністю огорожі саме для позивача чи членів його сім`ї. Висновки не містять даних про існування загрози обвалення огорожі на належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером № :02:002:5019.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що знесення об`єкту самочинного будівництва є крайньою мірою, а відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, поновлення порушеного права ОСОБА_1 можливе шляхом проведення реконструкції огорожі, що підтверджується, зокрема, зазначеними вище висновками будівельно-технічних експертиз.

Так, у п. 6 висновку експерта Тітенка І.О. № 02/11-2020 від 02.11.2020 року зазначено про те, що аварійний стан огорожі потребує негайного розвантаження конструкції та влаштування тимчасових кріплень, заміни аварійних конструкцій.

Висновкомексперта №538/07/2020 від 29.07.2020 року вирішувалось питання вартостіремонтно-будівельних робіт по відновленню досліджуваного паркану між будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , в цінах га дату проведення дослідження, розмір якої визначено у сумі 236 618,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів, як на те посилається позивач у апеляційній скарзі, які свідчать про неможливість здійснення перебудови огорожі. Позовних вимог про реконструкцію/перебудову спірної огорожі ОСОБА_1 не пред`являв. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених статтею 376 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог про знесення паркану.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria) (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 , поданої його представником - адвокатом Жигаревою М.В., без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жигаревої Маріанни Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.