ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1008/22

Провадження № 22-ц/4820/1141/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області в складі судді Безкровного І.Г. від 29 березня 2023 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звертаючись до суду з цим позовом до відповідача, вказували, що 15.09.2015 року вони уклали шлюб. Під час їх спільного проживання у серпні 2020 року подружжям придбаний легковий автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Nubira» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .

16.08.2021 ОСОБА_1 видав довіреність на ОСОБА_3 на представництво перед третіми особами строком на один рік із правом передоручення, за якою позивач уповноважив відповідача розпоряджатися та користуватися зазначеним автомобілем включно із правами продати його, обміняти або здати в оренду.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 дізнався, що 25.08.2021 року ОСОБА_3 на підставі вказаної довіреності продав зазначений автомобіль своїй дружині ОСОБА_4 за 55000 грн., після чого транспортний засіб був зареєстрований за новим власником.

Про продаж автомобіля відповідач ОСОБА_1 не повідомив та не узгоджував із ним своїх дій, у зв`язку з чим сам договір купівлі-продажу укладений на невигідних для позивача умовах, оскільки сума продажу вдвічі нижча за його ринкову ціну на момент укладення договору.

Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з вимогою віддати (передати) належні їм грошові кошти, отримані відповідачем за проданий ним їхній автомобіль, проте ОСОБА_3 відмовився це зробити, стверджуючи, що ці кошти вже витрачені на ремонт квартири, яку позивач орендував у відповідача. Від покупця ОСОБА_4 позивачі також не отримували жодних грошових коштів.

З цих підстав позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь по 27500 грн. неотриманих коштів за придбаний автомобіль.

03.11.2022 ОСОБА_3 , звертаючись з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , вказував, що він та його дружина є власниками (в рівних частинах) двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

15.08.2020 року відповідач передав вказану квартиру в оренду ОСОБА_1 , а 15.08.2021 року у цій квартирі з вини ОСОБА_5 сталася пожежа, в результаті якої пошкоджена як сама квартира, так і майно, яке в ній знаходилося. 16.08.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 узгодили вартість завданих внаслідок пожежі збитків відповідачу, яку вони оцінили в розмірі 55000 грн., на підтвердження чого ОСОБА_1 власноруч написав розписку із зобов`язанням відшкодувати цю шкоду до 15.10.2021 року, проте досі це не зробив.

Зважаючи на те, що відповідачі є подружжям та винаймали квартиру позивача для спільного використання, то ця шкода має бути стягнута з них солідарно. В результаті пожежі, спричиненої відповідачем, позивач за зустрічним позовом зазнав душевних страждань, оскільки був вимушений усувати наслідки цієї пожежі та її гасіння, звертатися до органів ДСНС, поліції, що порушило звичайний спосіб його життя та змусило докладати додаткові зусилля для його нормалізації, а також звертатися до суду за захистом порушеного права. Завдану йому моральну шкоду ОСОБА_3 оцінив у 15000 грн. Крім того, боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

З цих підстав ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 55000 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 16.10.2021 по 16.10.2022) в розмірі 1650 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення незаконно привласнених коштів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 незаконно привласнені кошти 27500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 незаконно привласнені кошти 27500 (гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 55000 гривень, три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання 1650 гривень та моральну шкоду в розмірі 5500 гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, а також у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення незаконно привласнених коштів та у позові їм відмовити, рішення суду в частині відмови у зустрічному позові скасувати і задовольнити його повністю. На його думку, висновок суду про одночасне стягнення коштів на користь позивачів і на користь відповідача за первинним та зустрічним позовами суперечить ч.12 ст. 265 ЦПК України. Суд мав би провести зустрічне зарахування вказаних сум та фактично вирішити лише питання щодо стягнення 3% річних та моральної шкоди, проте цього не зробив. Вчиняючи правочин зі скасування довіреності від 16.08.2021 року, Гайдуки переслідували мету не допустити в майбутньому можливості ОСОБА_3 отримати відшкодування завданої йому шкоди. Правочин із скасування ОСОБА_1 довіреності від 16.08.2021 року за своєю природою є фраудаторним правочином, таким що укладається з метою запобіганню стягнення на майно та які вчинені боржником на шкоду кредиторам. Суд помилково не застосував до спірних правовідносин положення п. 6 ст. 3, ч. 2 ст. 13 ЦК України, не застосував висновки Верховного Суду викладені у справі №521/17654/15-ц. Вимога ОСОБА_2 щодо стягнення із ОСОБА_3 50 % вартості спільного майна подружжя (автомобіля) є неналежним способом захисту. Правочин із оренди квартири вчинений ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, а тому наслідки такого правочину, мають нести обидва із подружжя. ОСОБА_2 була обізнана про фактичне відчуження її чоловіком - ОСОБА_1 спірного автомобіля для Корецьких в рахунок покриття завданих збитків пожежею у квартирі. Тобто, ОСОБА_2 надала згоду на спільне відшкодування шкоди завданої ОСОБА_3 , саме за рахунок спільного автомобіля.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених мотивів.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.09.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому придбали автомобіль «Chevrolet Nubira» реєстраційний номер НОМЕР_1 та номер шасі НОМЕР_2 , що був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 12.08.2020 року.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 здав належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.1998 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 із меблями та технічним устаткуванням в оренду ОСОБА_1 на 12 місяців, з 15.08.2020 року до 15.08.2021 року.

Відповідно до вказаного договору орендар зобов`язується: дотримуватися діючих правил утримання житлових приміщень та їх використання; дбайливо поводитися з меблями; не зберігати у квартирі вибухонебезпечні та екологічні шкідливі речовини; після закінчення терміну оренди повернути квартиру в тому стані, в якому вона була на момент оренди, з урахуванням нормального зносу (п. 10). Орендар не несе відповідальності за пошкодження, заподіяні пожежею (виключаючи випадки пожежі, що виникли через недбалість орендаря) (п. 11.1). Пошкодження, що виникли з вини орендаря, усуваються орендарем за свій рахунок (п. 11.2).

Згідно довідки (картки) про пожежу № 56 ЖЕО № 3172, складеної начальником караулу 8 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Хмельницькій області капітаном служби ЦЗ Нікітчуком С.О. та провідним інспектором відділу запобігання НС Шепетівського районного управління лейтенантом служби ЦЗ Шемчуком Ю.В., 15.08.2021 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 сталася пожежа. Місцем виникнення пожежі зазначається матрац у кімнаті цієї житлової квартири. Можливою причиною пожежі вказане необережне поводження з вогнем невстановленою особою, винуватцем пожежі вказаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.08.2021 року ОСОБА_1 видана довіреність відповідачу за первісним позовом ОСОБА_3 , за якою останній уповноважений користуватися та розпоряджатися (продавати, обмінювати, передавати в оренду, позичку) належним ОСОБА_1 автомобілем «Chevrolet Nubira» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , а 25.10.2021 року довіреність була припинена на підставі заяви довірителя про скасування цієї довіреності.

Згідно з розпискою від 17.08.2021 року ОСОБА_1 зобов`язався виплатити 15.10.2021 року компенсацію у розмірі 55000 грн. за знищення та пошкодження майна квартири в АДРЕСА_1 , яку він винаймав на підставі договору оренди, власнику цієї квартири ОСОБА_3

25.08.2021 року автомобіль марки «Chevrolet Nubira», 2005 року випуску із р.н. НОМЕР_1 , номером шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , був перереєстрований у Територіальному сервісному центрі № 6845 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області за договором купівлі-продажу № 6845/2021/2754964 на ОСОБА_4 , яка з 21.11.1992 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначається у ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Згідно з ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

За змістом положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що після продажу автомобіля, належного позивачам за первісним позовом, ОСОБА_3 мав обов`язок негайно передати їм грошові кошти у розмірі 55000 грн. у зв`язку із виконанням доручення, оскільки автомобіль належав подружжю на праві спільної сумісної власності, то слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 незаконно привласнені ним кошти по 27500 грн. на користь кожного з позивачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що винуватцем пожежі був орендар ОСОБА_1 , який добровільно узгодив із ОСОБА_3 суму майнової шкоди у розмірі 55000 грн. та зобов`язався виплатити її у строк до 15.10.2021 року, тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 55000 грн., моральної шкоди в розмірі 5500 грн.,1650 грн. три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання. Безпідставними є вимоги до ОСОБА_2 , оскільки шкода завдана особисто орендарем квартири ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для солідарної відповідальності подружжя у цьому деліктному зобов`язанні.

Доводи апеляційної скарги про суперечливість висновків суду щодо вирішення обох позовів є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд правильно констатував, що ОСОБА_3 продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 , проте всупереч вимогам ст. 1006 ЦК України не виконав свого обов`язку щодо передачі довірителеві отриманого за договором доручення грошових коштів у розмірі 55000 грн.

Виходячи з презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, суд дійшов обґрунтованого висновку про незаконність привласнення коштів від продажу вказаного автомобіля ОСОБА_3 та стягнення по 27500 грн. на користь обох позивачів.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 заподіяно майнову шкоду орендованій у ОСОБА_3 , квартирі по АДРЕСА_1 .

Винуватцем пожежі судом обґрунтовано визнано ОСОБА_1 , який визнав заподіяну шкоду та зобов`язався відшкодувати ОСОБА_3 заподіяну пожежею майнову шкоду квартирі у розмірі 55000 грн. про що написав розписку та зобов`язався виплатити кошти у строк до 15.10.2021 року.

Згідно з ч.1 ст 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести неправомірність поведінки особи, наявність шкоди (під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, майна); 2) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою - шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Заподіювачем шкоди є ОСОБА_1 , а тому суд обґрунтовано стягнув з нього заподіяну шкоду майну в сумі 55000 грн. на користь ОСОБА_3 .

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 укладав договір оренди в інтересах сім`ї, а відтак наявні підстави для солідарної відповідальності подружжя ОСОБА_6 є безпідставним, оскільки у деліктних правовідносинах ( щодо відшкодування шкоди) відповідальність несе заподіювач шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності правочину із скасування ОСОБА_1 довіреності від 16.08.2021 року суд не приймає до уваги, так як скасування довіреності не є предметом позову у цій справі.

Посилання апелянта на те, що суд мав провести зустрічне зарахування стягнутих сум є помилковим, виходячи зі складу боржників та стягувачів за кожним з позовів підстави для застосування ч.12 ст. 265 ЦПК відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк