Дата документу 20.12.2023 Справа № 334/2358/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2358/23 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження №22-ц/807/2410/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Тетяна Сергіївна про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Тетяна Сергіївна, у якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці після набрання рішення законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що про смерть батька він дізнався лише 16 березня 2023 року, коли виявив у поштовій скриньці листа від нотаріуса Білої Т.С..

24 березня 2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Білої Т. С. із заявою про прийняття спадщини, однак йому було роз`яснено про пропуск строку, встановлений законодавством про прийняття спадщини. Також позивач зазначив, що строк було пропущено із поважних причин, так як він не був обізнаний про смерть батька, оскільки за сімейними обставинами вони з батьком тривалий час не спілкувалися, проживали окремо, після розлучення з його матір`ю вони з ним майже не бачилися. В порушення пункту 2.2 глави 9, пунктів 2.2, 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус не вчинив дій для розшуку спадкоємця, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі. Неотримання спадкоємцем інформації про смерть спадкодавця і відкриття спадщини є очевидно об`єктивною перешкодою для здійснення будь-яких дій щодо спадщини, адже не можна вважати провиною спадкоємця відсутність у нього передбачення смерті спадкодавця.

Оскільки про смерть ОСОБА_3 позивача ніхто не сповістив та строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущений з поважної причини, ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що скаржник не знав про смерть батька, оскільки ні дружина батька ОСОБА_2 , ні нотаріус його про це своєчасно не повідомили. Якщо керуватися Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164 (з відповідними змінами та доповненнями), перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, тобто строк подання заяви про прийняття спадщини закінчувався 09 березня 2023 року. Повідомлення нотаріуса він отримав 16 березня 2023 року, заяву про прийняття спадщини він подав 24 березня 2023 року, тобто пропущений строк є незначним ( 15 днів). Вважає, що необізнаність про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд застосував норму права без урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17 ц , від 22 грудня 2021 року у справі № 703/4978/19; від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Тетяна Сергіївна, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального закону до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності третьої особи - приватного нотаріуса Білої Т.С..

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьком якого є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 21 березня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1073 (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 29 січня 1991 року, серії НОМЕР_2 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с.15).

24 липня 1992 року відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видано 24 липня 1992 року (а.с.58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 11 травня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1179 (а.с.59).

З копії спадкової справи № 3/2023 вбачається, що 01 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3 , в якій вказала, що крім неї ще є спадкоємець син померлого ОСОБА_1 , місце проживання якого їй невідоме (а.с.83).

01 лютого 2023 року за поданою ОСОБА_2 заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С. відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71329294 (а.с.82-110).

01 лютого 2023 року приватним нотаріусом було отримано інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, що у померло ОСОБА_3 є син ОСОБА_1 (а.с.93 зв. - 94).

В той же день нотаріусом було направлено запит № 20/02-14 від 01 лютого 2023 року, щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.97зв.).

Відповідно до копії довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06 лютого 2023 року №04-07/3/1046, адресована приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Білій Т.С., за відомостями департаменту за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 16 жовтня 2007 року по 11 травня 2022 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.97).

Відповідно до копії довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06 лютого 2023 року №04-07/3/1046, адресована приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Білій Т.С., за відомостями департаменту місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 22 червня 2010 року по теперішній час (а.с.98).

07 лютого 2023 року на вказаний запит нотаріуса надійшла відповідь від 06 лютого 2023 року №04-07/3/1046, що ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 (а.с.98).

07 лютого 2023 року, на адресу АДРЕСА_2 за місцем реєстрації ОСОБА_1 , приватним нотаріусом було направлено письмове повідомлення вих. № 30/02-14 від 07 лютого 2022 року про відкриття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 , що підтверджується фіскальним чеком (а.с.99 зв., а.с. 101).

Відповідно письмових пояснень приватного нотаріуса Білої Т.С., письмове повідомлення про відкриття спадщини було помилково датоване « ІНФОРМАЦІЯ_4 », замість « ІНФОРМАЦІЯ_4 », наступного дня, 08 лютого 2023 року позивачеві було направлено повідомлення про відкриття спадщини повторно, однак рекомендований лист повернувся на адресу відправника через його неотримання адресатом 13 березня 2023 року ( а.с. 106 зворот, а.с.101).

28 березня 2023 року, засобами поштового зв`язку на адресу приватного нотаріуса Білої Т.С. надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 , в якій ОСОБА_1 вказав, що 16 березня 2023 року він виявив у поштовій скриньці лист від нотаріуса, з якого дізнався про смерть батька, оскільки нотаріусом під час спілкування було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, мотивуючи це пропуском строку і необхідністю звернення до суду, повідомляє, що він цією заявою приймає спадщину після смерті батька ОСОБА_3 (а.с.102).

Зі змісту листа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. №82/02-14 від 28 березня 2023 року, яке було направлено на адресу ОСОБА_1 останнього було повідомлено, що його заява від 24 березня 2023 року про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3 отримана, проте у зв`язку із пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини він має право звернутися до суду для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, тому просить повідомити про прийняте ним рішення в 10-ти денний термін та надати відповідні документи. У разі неотримання відповіді та при закінченні вищезазначеного терміну, свідоцтво про право на спадщину буде видано іншим спадкоємцям, які прийняли спадщину (а.с.104).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна: складні умови праці, які зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємцями про наявність заповіту тощо.

Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного суду від 20.09.2023 року у справі N 638/16540/20, провадження N 61-6761св22 колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила наступне.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі N 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 посилається на те, що за сімейними обставинами після розлучення з його матір`ю він з батьком тривалий час не спілкувався, проживав окремо від нього, тому був необізнаний про його смерть, а нотаріус про смерть батька йому своєчасно не повідомила. Інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, позивачем не наведено та доказів цього суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що нотаріус його своєчасно не повідомив про смерть батька не заслуговують на увагу. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що після звернення відповідача ОСОБА_2 ( 01 лютого 2023 року) до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу після померлого ОСОБА_3 , нотаріусом були виконані вимоги ст. 63 Закону України « Про нотаріат», а також положення пункту2.2 глави 9 та пунктів 2.2 і 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, щодо зобов`язання повідомити інших спадкоємців про відкриття спадщини місце проживання або роботи яких відоме. Проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи, даних щодо зареєстрованого місця проживання позивача нотаріусу повідомлено не було, тому остання робила відповідні запити до Департаменту реєстраційних послуг про встановлення зареєстрованого його місця проживання. Після отримання такої відповіді приватний нотаріус 07 та повторно 08 лютого 2023 року направив на адресу місця реєстрації позивача письмове повідомлення про відкриття спадщини після смерті його батька, однак рекомендований лист, який було направлено позивачу 08 лютого 2023 року повернувся на адресу нотаріуса через його неотримання ОСОБА_1 .

Отримання такого повідомлення після спливу строку для подачі заяви про прийняття спадщини, як на це посилається позивач, за відсутності інших причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, не підтверджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини та не може бути підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 « Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою визначено на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтями 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1273 ЦК України).

Згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Отже, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку « присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщин (частина третя статті 1272 ЦК України).

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як « зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707 св23), від 16 серпня 2023 року у справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку зазначеним позивачем причинам пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 обгрунтовано визнав їх неповажними та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

Позивачем не надано безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не доведено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Судом надано належну оцінку віку позивача, враховано місце його проживання (на час відкриття спадщини м. Запоріжжя) та місце відкриття спадщини (м. Запоріжжя), а також відносини, які склалися між спадкодавцем і позивачем.

Також судом правильно враховано, що не може бути визнана поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини сама лише необізнаність спадкоємця за законом про смерть спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, яким судом першої інстанції надана належна оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Посилання позивача на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 22.12. 2021 у справі № 703/4978/19, від 28.10.2019 у справі № 761/42165/17, від 23.08.2017 у справі № 6-1320 цс17, від 06.09.2017 у справі № 6-496 цс17 не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини, з приводу яких надано висновки у цих справах, є відмінними від тих, що виникли між сторонами даної справи, та стосувалися про наявність заповіту та неповідомлення нотаріуса про відкриття спадщини, що було об`єктивною перешкодою для подання спадкоємцем за заповітом заяви про прийняття спадщини.

У даному випадку у позивача були відсутні перешкоди на вчинення ним, як спадкоємцем за законом, дій з прийняття спадщини відповідно до норм цивільного права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29)

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без заджоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 грудня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.