Справа № 201/9194/21
(2/199/100/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Тичинського Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання договору позики виконаним та визнання зобов`язання припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання договору позики виконаним та визнання зобов`язання припиненим.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг загальною сумою 144192,54 грн..

На виконання вказаного рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 10.03.2009 року видано виконавчий лист №2-1201/2009.

За попередньою домовленістю з ОСОБА_2 , позивачем 04.08.2011 року передано останньому грошову суму в розмірі 145000,00 грн. у рахунок погашення боргу, а ОСОБА_2 написав розписку про отримання від нього повної суми боргу та відсутність будь-яких претензій з його боку.

Приблизно через тиждень ОСОБА_2 почав вимагати від позивача ще 20000,00 грн., погрожуючи пред`явленням виконавчого листа до виконання.

17.06.2018 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Алізаде Г.А. відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа.

Позивач стверджує, що він у повному обсязі повернув ОСОБА_2 борг, тому просив суд визнати припиненими із 04.08.2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позов, у якому заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що ним була отримана від ОСОБА_1 лише частина суми боргу, а розписка ним була написана про повернення повної суми боргу свідомо, інакше, як вважає ОСОБА_2 , як би останнім не було надано даної розписки, ОСОБА_1 не було б повернуто навіть частини грошових коштів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та зазначив, що зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 04.08.2011 року припинено у зв`язку із повним погашенням боргу, що підтверджується власноруч складеною відповідачем розпискою від 04.08.2011 року. Відповідач визнав та власноруч підтвердив повне погашення боргу за вказаним договором. Інших будь-яких боргових зобов`язань між ними не було. ОСОБА_2 визнав та підтвердив повний розрахунок із ним, інакше б ніколи не написав розписку про те, що не має матеріальних претензій. Відповідач майже три роки не пред`являв виконавчий лист для виконання та лише у грудні 2011 року, після отримання повного розрахунку, подав лист до обласного управління юстиції, де йому було відмовлено у прийнятті. Також позивач вказав, що він раніше звертався до суду з позовами за захистом своїх прав, однак йому було відмовлено у зв`язку з неправильно обраним способом захисту.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що зазначена розписка була написана ним під примусом самого ОСОБА_1 , який погодився повернути заборгованість частково в обмін на написання ОСОБА_2 розписки про повне виконання ним грошових зобов`язань. Також пояснив, що боржник добровільно частково виконав рішення суду, сплативши 10000,00 тисяч доларів США, що дорівнює 80000,00 гривень. Решта суми боргу залишилася не виплаченою. Підтвердив, що інших будь-яких боргових зобов`язань між сторонами не було та розписка написана ним саме на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року.

Представник третьої особи Тичинський Д.Є. у судовому засіданні просив розглянути справу в межах чинного законодавства.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг загальною сумою 144 192 грн. 54 коп., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1 441 грн. 93 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн. (а.с.48-49).

10.03.2009 року на виконання вказаного рішення суду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №2-1201/2009 (а.с.50).

Позивач зазначає, що ним 04.08.2011 року у добровільному порядку ОСОБА_2 передано грошову суму в розмірі 145000,00 грн. у рахунок погашення боргу, а ОСОБА_2 власноруч написав розписку про отримання від нього повної суми боргу та відсутність будь-яких претензій з його боку.

06.03.2013 року головним державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Черновою Л.В. було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №37020515, якою було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1201/2009, виданого 10 березня 2009 року, у зв`язку із закінченням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який сплив 03 грудня 2012 року.

29.04.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було погашено тільки частину боргу.

ОСОБА_1 заперечував проти вимог ОСОБА_2 та наголошував на тому, що виконав зобов`язання в повному обсязі, надав копію розписки від 04.08.2011 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 фінансових претензій до ОСОБА_1 не має, зобов`язується до 01 вересня 2011 року зняти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який було накладено рішенням суду за його позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року ОСОБА_2 поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 10 березня 2009 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу загальною сумою 144 192,54 грн. у цивільній справі №2-1201/2009 до Жовтневого ВДВС ДМЮУ Дніпропетровської області.

У липні 2013 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська (справа №199/8333/13-ц) ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання факту сплати боргу та відсутності зобов`язань.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 року, яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2014 р., в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Підставою для відмови у задоволенні позову зазначено про невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

03.01.2017 року державним виконавцем Соборного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з метою примусового виконання рішення суду у справі №2-1201/2009 було відкрито виконавче провадження.

У червні 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 звернувся зі скаргою про зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням відповідного судового рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року, яка набрала законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 року, в задоволенні скарги було відмовлено.

28.08.2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2017 року, яка набрала законної сили на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2018 року у задоволені заяви було відмовлено.

18.09.2017 року виконавчий лист №2-1201/2009 від 10.03.2009 року було повернуто стягувачу на підставі п.5 ст.37 ЗУ Про виконавче провадження, оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місце проживання боржника. Згідно з даними, що надійшли від органів, які здійснюють реєстрацію майна майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє на території Соборного району м.Дніпра. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, щодо місця роботи, пенсійного забезпечення та інших доходів відомості відсутні.

17.06.2018 року Соборним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрите виконавче провадження (номер за АСВП 56228657) за заявою ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №2-1201/2009, виданого згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 144 192,54 грн..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 10.03.2009 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська у справі №2-1201/2009 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Визнаючи виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, суд прийшов до висновку, що зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-1201/2009 виконано, посилаючись на розписку від 04.01.2011 року, згідно з якою ОСОБА_2 фінансових претензій до ОСОБА_1 не має.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.07.2019 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, під час розгляду справи судом було витребувано з Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №66264819 з виконання виконавчого листа №2-1201/2009, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Яворської К.В. від 26.07.2021 року було відкрите виконавче провадження №66264819 з виконання виконавчого листа №2-1201/2009, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу на користь ОСОБА_2 (а.с.195 д).

Так, відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст.545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

На підтвердження виконання зобов`язання позивачем ОСОБА_1 подано до суду розписку написану відповідачем ОСОБА_2 , у якій мовою оригіналу значено: «финансовых претензий к ОСОБА_3 не имею. Рассчет со мною произведен полностью. 04.08.2011г.».

Вказана розписка складена власноруч ОСОБА_2 при повному розумінні значення своїх дій, про що свідчить його підпис.

Таким чином, зміст розписки повністю (дослівно) відповідає вимога ч.1 ст.545 ЦК України.

Справжність та достовірність розписки від 04.08.2011 року відповідач не оспорював, натомість у судовому засіданні підтвердив той факт, що вона складена ним особисто та саме на виконання цього грошового зобов`язання.

Крім цього, відповідач підтвердив факт того, що інших боргових зобов`язань між ним та позивачем, окрім, тих які встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2009 року не існувало.

Суд вважає, що зазначений у розписці текст, який записаний власноруч відповідачем ОСОБА_2 , не підлягає подвійному тлумаченню, а носить однозначний стверджувальний характер, а саме фраза (мовою оригіналу): «финансовых претензий к ОСОБА_3 не имею. Рассчет со мною произведен полностью. 04.08.2011г.», є фактичним підтвердженням повного виконання зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року.

Та обставина, що у розписці не вказана повна сума отриманих стягувачем ОСОБА_2 коштів, не змінює змісту написаної власноруч ним розписки від 04.08.2011 року про проведення з ними повного розрахунку та відсутність у нього будь-яких фінансових претензій до ОСОБА_1 ..

Так, судами надавалася оцінка сформованому напису у розписці від 04.08.2011 року, однак це було у межах розгляду іншого провадження, а саме, визнаючи виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, в ухвалі від 19.02.2019 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська прийшов до висновку, що зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-1201/2009 виконано, посилаючись на розписку від 04.01.2011 року, згідно з якою ОСОБА_2 фінансових претензій до ОСОБА_1 не має.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.07.2019 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с.73-75), та зазначено, що розписка від 04.08.2011 року не містить ані розміру отриманої суми, ані відомостей на виконання якого зобов`язання були отримані кошти.

Як встановлено в даному судовому засіданні, кошти отримані ОСОБА_2 саме на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року, інших зобов`язань між сторонами не було, про що в судовому засіданні підтвердив ОСОБА_2 ..

Дійсно, при розгляді судом вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суду необхідно дослідити наявну (конкретну) суму боргу чи її сплату, яка зазначена в розписці, бо у виконавчому листі зазначена сума стягнення.

При цьому, суд вважає, що незазначення у розписці повної (конкретної) суми боргу та отриманих коштів, не змінюють змісту тлумачення «финансовых претензий к ОСОБА_3 не имею. Рассчет со мною произведен полностью. 04.08.2011г.», є фактичним підтвердженням повного виконання зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року.

Слід також зазначити, що сторони є пересічними громадянами та, як з`ясовано, не мають юридичної освіти, а тому свої дійсні наміри висловили у формі «побутового обороту» шляхом написання розписки, з відображенням дійсних обставин справи, без застосування юридичної термінології та можливих вимог.

У той же час, суд звертає увагу на те, що предметом даного позову є визнання припиненими із 04.08.2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року, на підставі ст.599 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що передбачені ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, які встановлені раніше судом та були б обов`язковими для врахування при розгляді даної справи, відсутні, а тому в межах даного позову підлягають розгляду та дослідженню усі заявлені вимоги та обставини із повним їх з`ясуванням.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

До заперечень ОСОБА_2 з приводу того, що ним була отримана від ОСОБА_1 лише частина суми боргу, а розписка ним була написана про повернення повної суми боргу під психологічним тиском з боку ОСОБА_1 , який в іншому разі не повернув би навіть частини грошових коштів, суд ставиться критично.

Статтею 529 ЦК України передбачено виконання зобов`язань частинами. Так, кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Дана стаття встановлює одне із правил визначення способу виконання зобов`язання, а саме виконання його в повному обсязі. Якщо інше не передбачене договором, законом або не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, кредитор вправі не приймати виконання зобов`язання частинами. Таким чином, оскільки у даному випадку мали місце відносини позики, то ОСОБА_2 , як кредитор, вправі був вимагати від боржника повернення йому всієї суми позики, якщо вони не домовилися про інше. Доказів про домовленість сторін про інші умови розстрочку, відстрочку, виплату частинами, тощо, до суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 свідомо письмово зазначив також і про свої зобов`язання до 01.09.2011 року зняти накладену рішенням суду за його позовом заборону на належну боржнику ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Хоча така заборона була основною запорукою того, що ОСОБА_1 повністю поверне борг. Таким чином, відсутність забезпечення позову ОСОБА_2 свідчить про відсутність перед ним боргу.

У ході розгляду справи також було встановлено між сторонами неприязні стосунки, оскільки між ними існували богові зобов`язання та спір вирішувався у судовому порядку. На думку суду, пояснення ОСОБА_2 стосовно довіри усним обіцянкам з боку боржника, за наявності у нього виконавчого листа на накладеної заборони з метою забезпечення позову на квартиру ОСОБА_1 , є неправдоподібними.

Із заявами до відповідних правоохоронних органів з приводу вчинення на нього тиску будь-якого характеру, ОСОБА_2 не звертався. Про помилкове написання розписки не заявляв. Договору про виплату боргу частинами сторони не укладали. Доказів на підтвердження такої домовленості суду не надано.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження N 12-304гс18).

Суд вважає, що позивач звернувся до суду із належним способом захисту, який відповідає його порушеному праву.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, суд вважає зазначити наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Посилання сторони відповідача стосовно того, що перебіг строку позовної давності почався з 04.06.2013 року, а саме після постановлення ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська про задоволення заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа не заслуговує на увагу, оскільки, як встановлено судом 23.07.2021 року відповідачем повторно подано до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виконавчий лист №2-1201/2009, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу на користь ОСОБА_2 .

26.07.2021 року постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Яворської К.В. було відкрите виконавче провадження №66264819 з виконання виконавчого листа №2-1201/2009, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу на користь ОСОБА_2 (а.с.195 д).

Таким чином, позивачем при зверненні до суду не пропущено строк позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати припиненими із 04.08.2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року.

Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України із відповідача ОСОБА_2 підлягають стягенню 1073 гривні 60 копійок судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання договору позики виконаним та визнання зобов`язання припиненим, - задовольнити.

Визнати припиненими із 04.08.2011 року зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , борг за яким у сумі 144192 грн. 54 коп. стягнутий рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2009 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1073 гривні 60 копійок судового збору на користь держави.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), , місцезнаходження м.Дніпро, вул.Пісаржевського, 1-А.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя