Справа № 205/9814/23
Провадження № 2/206/1368/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Поштаренко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Лукінова Б.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 57819,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.09.2021 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. Позивач виконав свої зобов`язання, однак відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ «Акцент-Банк», станом на 22.08.2023, виникла заборгованість у розмірі 57819,95 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських, а також судові витрати.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.

До суду 18.12.2023 надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , згідно якого остання просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, 16.09.2021 нею було підписано власноручним цифровим підписом анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «А-банку». Як вказано в анкеті-заяві «Умови та Правила надання банківських послуг разом з самою анкетою становить Договір про надання банківських послуг». В даній анкеті - заяві не вказано, що Тарифи надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту є частиною Договору, так що не можна вважати їх складовими частинами укладеного мною та банком кредитного договору. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення кредитного договору на умовах, обумовлених у позові. Крім того, банк не надав підписаних нею Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів надання банківських послуг на які спирається у позові. Також неможливо встановити, що редакція доданого банком витягу з Умов та правил надання банківських послуг діяла на момент укладення кредитного договору. Роздруківка з сайту банку належним доказом бути не може. Вважає, що до правовідносин які виникли між нею та банком не можна застосовувати ч. 1 ст. 634 ЦК України. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та взагалі не містить ніяких даних щодо обрання нею банківських послуг та істотних умов договору, крім особистих даних та підпису. Надана копія Тарифів надання банківських послуг також не містить її підпису. Також зазначила, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Крім того, у цій анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладення кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо паспорту споживчого кредиту на який посилається позивач зазначила, що його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а відтак сам по собі паспорт споживчого кредиту не є договором кредитування, та не є частиною такого договору. Також звертає увагу суду, що згідно чинного законодавства паспорт споживчого кредиту має передувати підписанню договору кредитування, а як вбачається з доданих до позову документів часом підписання, тобто засвідчення факту ознайомлення з можливими умовами договору, є 17:52. Натомість часом підписання анкети-заяви приєднання до Умов та правил є 17:50, що свідчить про факт ознайомлення з можливими істотними умовами договору тільки після підписання даного договору, за умови якщо Паспорт споживчого кредиту складав би частину такого договору. Також у наданому Розрахунку заборгованості є незрозумілим яку частку сплачених нею коштів банк розподілив на погашення тіла кредиту, а яку на погашення відсотків за користування кредитом та інших можливих нарахованих відсотків, а відтак вказаний розрахунок викликає сумніви у достовірності нарахованої суми, що вказана у позовних вимогах банку.

Позивач в особі представника Шкапенко О.В. разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач належним чином викликався до суду, однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки до суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу не направляла.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.09.2021 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 16.09.2021 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» (а.с.7).

Того ж дня, 16.09.2021 ОСОБА_1 простим електронним підписом підписала паспорт споживчого кредиту, у якому викладені умови надання споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та у якому зазначено про актуальність інформації до 16.09.2021 (а.с.8-9).

Доводи відповідача щодо підписання вказаного паспорту та навіть ознайомлення з його умовами не свідчить про підписання кредитного договору не приймаються судом до уваги, з огляну на наступне.

В анкеті-заяві від 16.09.2021, підписання якої не заперечується відповідачем, зазначено: «Дана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» між мною та АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг умови якого мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення»; «Визнаю, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджую, що всі наступні правочини можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного підпису». Також в анкеті-заяві вказано, що ОСОБА_1 ознайомилась до укладення угоди з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Паспортом споживчого кредиту.

Тож, підписання паспорту споживчого кредиту простим електронним підписом є належним чином підписаний документ, який свідчить про ознайомлення відповідача з реальною процентною ставкою.

Згідно довідки за картами, ОСОБА_1 було відкрито рахунок та видано карту (а.с.12).

Згідно довідки за лімітами ОСОБА_1 16.09.2021 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000 грн. та в результаті 20.09.2023 збільшено до 36000 грн (а.с.13).

Згідно виписці по картці, яка є первинним бухгалтерським документом, ОСОБА_1 у вересні 2021 року знімала кредитні кошти та в подальшому здійснювала перекази на картку, також здійснювала зарахування переказу на картку грошових коштів, останнє зарахування коштів відбулося 07.02.2022 на суму 1826 грн., в той час заборгованість відповідача становила 36994,17 грн. та продовжувала нараховуватися, у зв`язку з несплатою відповідачем коштів (а.с.10-11).

Тому, суд вважає, доведеним той факт у справі, що дійсно 16.09.2021 між сторонами було укладено кредитний договір б/н.

А відтак, суд критично ставиться до зазначених відповідачем обставин, щодо не можливості застосовування ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки свобода договору означає право фізичних або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що підписуючи анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту відповідач підтвердив те, що йому зрозумілі умови договору, всі додаткові угоди до нього.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до пункту 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістомст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як вже вказувалось вище, відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Щодо тверджень відповідача про ту обставину, що наданий позивачем розрахунок заборгованості викликає сумніви у достовірності нарахованої суми відсотків за користування кредитом та інших можливих нарахувань, суд вважає їх неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним.

В свою чергу в матеріалах справи наявні розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.09.2021 (а.с. 6 на звороті), деталізована виписка про рух коштів по картковому рахунку, які є належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України», для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 34 розділу ІІ «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018, банк самостійно визначає свою облікову політику, розробляє систему і форми управлінського обліку, внутрішньої звітності і контролю за операціями, визначає права працівників на підписання документів, затверджує правила документообороту і технологію оброблення облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Розрахунок заборгованості, який додавався до позову є належним, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів відповідачем, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, відповідач не надав до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.

В той же час, відповідачем не надано жодного альтернативного розрахунку заборгованості.

Така позиція суду узгоджується з висновком зробленим Верховним Судом у постанові від 14.07.2020 по справі № 367/4970/13-ц.

Таким чином, оскільки у цивільному праві діє презумпція вини, відповідач, не погоджуючись з розрахунками позивача, мав довести належне виконання зобов`язань первинними документами. Однак, жодного доказу стороною відповідача подано не було, тому заперечення ґрунтуються на бажанні незаконного привласнення грошових коштів позивача.

Твердження відповідача про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 08.07.2020 по справ №464/4985/15-ц.

Також, суд зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості та виписки, ОСОБА_1 свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором, не виконала.

Також, матеріали справи містять виписку станом на 22.08.2023 за договором укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , яка була зазначена раніше судом, відповідно до якої починаючи з отримання відповідачем встановленого кредитного ліміту та до 22.08.2023 відповідач постійно та активно користувався на свій розсуд та на власні потреби кредитними коштами.

Отже відповідач беззаперечно погодився з умовами та правилами надання йому кредитних коштів та їх повернення. Крім того, відповідно до наявних у виписці відомостей, відповідачу неодноразово підвищувався кредитний ліміт з чим він також погоджувався використовуючи надані банком кошти.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 лише частково здійснювала операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за його поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла непогашена заборгованість.

Так, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 57819,95 грн., яка складається з наступного: 34686,82 грн. заборгованість за кредитом; 23133,13 грн. заборгованість за відсотками за користуванням кредитом.

Інші доводи викладені у відзиву відповідача, судом не приймаються до уваги, оскільки є такими, що фактично зводяться до не погодження із позовними вимогами заявленими позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач свої зобов`язання по поверненню грошових коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв`язку з чим у банку виникло право вимагати повернення грошових коштів та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин та приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2021 у розмірі 57819,95 грн. станом на 22.08.2023, яка складається з наступного: 34686,82 грн. заборгованість за кредитом; 23133,13 грн. заборгованість за відсотками за користуванням кредитом.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.12.2023

Головуючий суддя: О.В. Поштаренко