Дата документу 01.12.2023
Справа № 501/497/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення боргу,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 08.02.2023 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 30000 доларів США та судові витрати у справі в розмірі 10971 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що позивач в січні 2022 на прохання своєї знайомої ОСОБА_2 позичила останній кошти у розмірі 30 000 доларів США, про що остання написала розписку. Строк повернення коштів згідно розписки 15 листопада 2022 року.

Взяте на себе зобов`язання щодо повернення коштів відповідач не виконав та отримані у позику кошти в обумовлений строк не повернув.

На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідач 15.03.2023 надав до суду відзив на позов (а.с.124-130), просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідачка є пенсіонером, наприкінці осені 2021 року вона познайомилась з позивачкою, у них склались доброзичливі та довірливі стосунки. У жовтні 2022 року позивачка звернулась до відповідача з проханням підписати нову розписку про отримання коштів на заміну власноруч складеної відповідачкою розписки датованої березнем 2022 року, оскільки позивачем знищено дану розписку.

У відзиві зазначається, що правова природа розписки датованої березнем 2022 року та розрахунків сторін у вказаному правочині не є предметом даної справи, не підлягає доведенню та з`ясуванню, оскільки позивачем не пред`явлено до відповідача будь-яких матеріально-правових вимог про стягнення заборгованості за цією розпискою.

Відповідач вказує у відзиві, що 02.11.2022 вона підписала розписку про отримання у борг 30 000 доларів США, яка була написана та надана їй для підписання позивачем та з метою, нібито, оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно, у різний час відповідачем передано позивачці оригінали паспорту, ідентифікаційного коду, свідоцтво про право власності на нерухоме майно та інші правовстановлюючі документи.

Також, відповідач у відзиві посилається на те, що розписка не була знищена, а зі слів позивачки передана третім особам, як доказ її неплатоспроможності, позивачка заволоділа чужим майном, про що писали місцеві ЗМІ. На неодноразові звернення відповідачки до позивача повернути документи, остання не реагувала, тому відповідач звернувся до поліції та інших органів державної влади для їх відновлення.

Відповідач, посилається на те, що складання у різний час двох боргових розписок про отримання коштів на одну й ту ж позику без зазначення конкретної дати укладання договору позики, а також не повернення оригіналів документів порушують її майнові права.

Крім того, відповідач вказує у відзиві на позов, що у розписці відсутні всі необхідні реквізити, які характерні для укладання договору позики, тощо.

В судовому засіданні позивач просила суд задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві.

Відповідач та її представник були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, представник відповідача через підсистему «Електронний суд» 15.05.2023 звернувся до суду із клопотанням про проведення розгляду справи без його участі, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.158-159).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник відповідача адвокат Шутий Є.А. через підсистему «Електронний суд» 01.03.2023 надав до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову (а.с.99-100).

Представник відповідача через підсистему «Електронний суд» 01.03.2023 звернувся до суду із клопотанням про ознайомлення з матеріалами цивільної справи (а.с.107).

Представник відповідача через підсистему «Електронний суд» 06.03.2023 звернувся до суду із клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с.114-115, 117-118).

Представник відповідача через підсистему «Електронний суд» 12.04.2023 звернувся до суду із клопотанням про проведення письмового опитування позивача (а.с.150-152).

Позивач 17.05.2023 надав до суду заяву про закриття підготовчого провадження у справі, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.161).

Позивач 28.09.2023 надав до суду заяву про відмову у дачі пояснень на запитання сторони відповідача (а.с.187).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 17.02.2023 відкрито провадження у справі (а.с.93-94).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.02.2023 забезпечено позов (а.с.90-91).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.03.2023 скасовано заходи забезпечення позову (а.с.121-122).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від17.05.2023 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.164).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно із розпискою про отримання грошей, викладеною мовою оригіналу (а.с.18, 176):

«В середине января 2022 г. ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданный Ильичевским ГО УМВД от 29.11.1995 в Одесской области) взяла в долг у ОСОБА_3 (КЕ 856731 Ильичевским ГО УМВД в Одесской области) суму в долг. эквивалентную 30 000 $, беспроцентно.

Обязуюсь вернуть к 15.11.2022 полностью».

В розписці вказано дату її складання 02.11.2022 року та вона містить підписи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , тощо.

Оригінал вказаної розписки досліджено в судовому засіданні.

V. Оцінка Суду.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частина 1 ст.509 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Правові позиції Верховного Суд України, викладені у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1286цс16 та у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс-14 вказують, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому ст.625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України гривні.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Така правова позиція узгоджується і з Постановою Верховного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 309/3458/14-ц.

У даній справі, суд виходить з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

З тексту оригіналу розписки вказано, що:

«В середине января 2022 г. ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданный Ильичевским ГО УМВД от 29.11.1995 в Одесской области) взяла в долг у ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 Ильичевским ГО УМВД в Одесской области) суму в долг. эквивалентную 30 000 $, беспроцентно.

Обязуюсь вернуть к 15.11.2022 полностью».

В розписці вказано дату її складання 02.11.2022 року та вона містить підписи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , тощо.

Оригінал вказаної розписки досліджено в судовому засіданні.

Посилання відповідача на те, що у жовтні 2022 року позивачка звернулась до відповідача з проханням підписати нову розписку про отримання коштів на заміну власноруч складеної відповідачкою розписки датованої березнем 2022 року, оскільки позивачем знищено дану розписку, не спростовує факту написання розписки відповідачем щодо укладання договору позики, оскільки відповідач не спростував її безгрошовість.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно квитанції №146 від 07.02.2023 (а.с.1) позивачем при подачі позову до суду сплачено 10971,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму боргу в розмірі 30000 доларів США та судові витрати у справі в розмірі 10971 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко