КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/2322/22 Головуючий у суді першої інстанції - Шевченко Т.М.
Номер провадження № 22-ц/824/4591/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті його сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті сина ОСОБА_3 відкрилась спадщина у виді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що у 2015 році він переніс перелом кісток черепа зліва, забій головного мозку та отримав оперативне лікування. Вказане призвело до того, що він впродовж наступних років проходив лікування. Після смерті сина в результаті стресової ситуації, у нього відбулось різке погіршення здоров`я.

Так, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори у листопаді 2021 року, він отримав відмову у зв?язку із пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому вимушений звернутись до суду із позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що висновок суду щодо недостатності доказів його перебування на лікуванні, оскільки вони охоплюють лише незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини є необґрунтованим, оскільки відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста від 04 листопада 2021 року він проходив курси амбулаторного лікування у зв?язку із різким погіршенням стану здоров`я з вересня 2019 року в результаті стресової ситуації, та у зв?язку з чим регулярно проходив курси лікування 05 листопада 2019 року, та з 23 січня 2020 року по квітень 2020 року. Крім того, він перебуває на «Д» обліку в невролога.

Відтак, вказане підтверджує, що смерть сина нанесла йому непоправний стрес, що призвело до погіршення стану здоров`я та, як наслідок, вимушеного амбулаторного лікування саме в період шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Апелянт вважає, що судом не було належним чином досліджено вказаний вище консультативний висновок, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві, та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачка у справі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими (а.с. 211, 213, 214) про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавали.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 16 листопада 2021 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 18).

20 березня 2020 року ОСОБА_2 , як дружина померлого, звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.161 ).

20 березня 2020 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області відкрито спадкову справу № 123/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

21 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с. 164)

23 грудня 2021 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті сина звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с. 170)

Листом від 11 січня 2021 року за підписом завідувача Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області позивача повідомлено про пропуск встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, та рекомендовано звернутися до суду із відповідним позовом (а.с. 171).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише у грудні 2021 року, тобто після спливу більше двох років після смерті спадкодавця та відкриття спадщини. Надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, хворобою, лікуванням не є достатніми доказами, оскільки охоплюють лише незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини. Лікування позивача мало місце до смерті спадкодавця, та вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. Доказів перебування позивача на лікуванні у період із 29 вересня 2019 року по 29 березня 2020 року в розпорядження суду не надано.

З урахування наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про відсутність існування поважних причин пропуску позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини, із цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20).

Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції врахував усталену практику Верховного Суду та Верховного Суду України, зробив обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 не довів існування об`єктивних та непереборних перешкод на вчинення ним своєчасних дій щодо прийняття спадщини після смерті сина.

Суд вмотивовано відхилили доводи позивача щодо неможливості своєчасного подання заяви про прийняття спадщини через наявні в нього хвороби та тривале лікування, оскільки суду з досліджених останнім доказів не вбачається, що позивач був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Надані позивачем медичні документи свідчать про проходження ним амбулаторного лікування і ті охоплюють лише незначний період часу шестимісного строку, визначеного для подачі заяви про прийняття спадщини.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише у грудні 2021 року, тобто через два роки та три місяці після смерті спадкодавця, і тільки після того як відповідачка у справі ОСОБА_2 ініціювала судовий спір із ОСОБА_6 (сином позивача) про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, що підтверджується ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі №752/25770/21 (а.с. 97).

Таким чином доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк позивач до суду не подав. При цьому суд першої інстанції правильно врахував, що надані позивачем копії медичних документів не є належними та достатніми доказами неможливості ОСОБА_1 своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини, оскільки вони не підтверджують факт непрацездатності позивача протягом всієї тривалості строку для прийняття спадщини. Крім того, частина медичних документів містить лише результати проведених клінічних досліджень та рекомендації лікарів.

Згідно з матеріалами справи позивач не перебував на стаціонарному лікуванні в період з 29 вересня 2019 року по 30 березня 2020 року, яке б могло унеможливити подання заяви про прийняття спадщини протягом строку, відведеного для вчинення спадкоємцем цих дій.

Подані позивачем до суду медичні документи не спростовують можливості своєчасно звернутися із відповідною заявою особисто або через засоби поштового зв`язку до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Установивши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, не вказавши обставин, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача щодо подання такої заяви, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, частину третю статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, а тому дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для надання йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв