РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

за участю секретаря Навроцької Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління ДПС в Одеській області, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Другий Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в грудні 2022 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , Головного управління ДПС в Одеській області в якій просив зняти арешт з 486/5000 частин квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме айно за рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вариводи Н.Ю. №4595518 від 31.07.2013 року як обтяження під номером запису 1947583 від 23.12.2008.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником частини квартири в розмірі 188/1000, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . За рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вариводи Н.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4595518 від 31.07.2018 року зареєстровано обтяження №1947583 від 23.12.2008 року у виді арешту нерухомого майна, яке до 2013 року знаходилось в Єдиному реєстрі заборон за реєстраційним номером обтяження 8322409 від 23.12.2008 року, реєстратор Перша одеська нотаріальна контора, як перенесений з Феміди архівний запис з реєстраційним номером 1018-2000 від 18.08.2000 року. Предметом оскаржуваного обтяження є 486/5000 частин квартири, особа майно якої обтяжується є ОСОБА_2 . Виконавче провадження №46672 знищене за спливом трирічного строку зберігання. Позивач не є стороною кримінального та виконавчого провадження, їй не відомо чи перебуває предмет оскаржуваного обтяження у власності відповідача або будь-якої іншої особи. Оскільки у 2021 році позивачу було відмовлено в реєстрації за вищезазначеною адресою з посиланням на існування перешкоди у вигляді зареєстрованого обтяження, вона вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 22.12.2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачам. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

03.04.2023 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення від ГУ ДПС в Одеській області де зазначено, що податковий орган ніяким чином не був причетним до складання вищезазначеного арешту нерухомого майна та не є належним відповідачем по даній справі. Представник відповідача просив виключити ГУ ДПС в Одеській області зі складу відповідачів.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату та час судових засідань повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку.

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №01, номер інформаційної довідки 317802887 від 15.12.2022 року ОСОБА_1 з 29.10.2021 року є власником 188/1000 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №01, номер інформаційної довідки 317802887 від 15.12.2022 року на вказану вище квартиру, а саме на 486/5000 частин накладено арешт, за рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вариводи Н.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4595518 від 31.07.2018 року зареєстровано обтяження №1947583 від 23.12.2008 року у виді арешту нерухомого майна, яке до 2013 року знаходилось в Єдиному реєстрі заборон за реєстраційним номером обтяження 8322409 від 23.12.2008 року, реєстратор Перша одеська нотаріальна контора, як перенесений з Феміди архівний запис з реєстраційним номером 1018-2000 від 18.08.2000 року.

Відповідно до постанови від 04.08.2000 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на примусовому виконанні державної виконавчої служби центрального району перебував виконавчий лист № 1-228/99 виданий 26.01.2000 року Жовтневим райсудом м. Одеси про конфіскацію майна належного ОСОБА_2 на користь держави. 11.01.2000 року вирок набрав законної сили. Накладено арешт на майно, у тому числі на 486/5000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29.12.2021 року №607/01-20 ОСОБА_6 було відмовлено у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 оскільки на частину зазначеного майна накладено арешт, а реєстрація місця проживання здійснюється за відповідною адресою житла. А не на його частину.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Оскільки позивачами не заявлено вимоги про визнання права власності на арештоване майно, а лише вимога про зняття з нього арешту, то належним відповідачем у справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

У відповідності до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За правилами ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для знання арешту з майна є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.

Позивач не дотрималася вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про зняття арешту з нерухомого майна вона не пред`явила до двох обов`язкових належних відповідачів, якими мають бути і боржник, і стягувач, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно.

У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто - для даного випадку - відповідачами мають бути боржник та стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом).

До того ж, відповідачем у письмових поясненнях від 03.04.2023 року було повідомлено позивача про те, що ГУ ДПС в Одеській області не є належним відповідачем, проте позивач не скористалася своїм правом на заміну відповідача на належного.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявила, в тому числі і клопотань про витребування необхідних їй доказів, у разі якщо вона була позбавлена можливості такі докази добути і подати суду самостійно. Позов, для того, щоби бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів).

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Тому підстав для задоволення позову, який не пред`явлений до належного відповідача суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.4, 12, 81, 237, 263-265, 268 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління ДПС в Одеській області, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Другий Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.06.2023 року

Суддя Я.В. Шестакова