24.11.2023 Єдиний унікальний номер 205/7455/22
Провадження №2/205/978/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 року м.Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Галушки А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25.04.2015 р. перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.09.2019 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час шлюбу подружжям було спільно придбано наступне рухоме майно: автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1367 см.куб., зареєстрований 21.03.2019 р. на ім`я відповідача; автомобіль марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб., зареєстрований 12.02.2016 р. на ім`я відповідача, який після розірвання шлюбу ОСОБА_6 17.12.2019 р. відчужила. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається виходячи з ринкової вартості подібного майна на час розгляду справи. Згідно Звіту №122/22 від 24.10.2022 р., виконаного СОД ТОВ «Укрспецекспертиза», ринкова вартість автомобіля марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб., станом на 24.10.2022 р. становить 126 801,00 грн. Згідно Звіту №121/22 від 24.10.2022 р. виконаного СОД ТОВ «Укрспецекспертиза», ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1367 см.куб., станом на 24.10.2022 р. становить 115 511,00 грн. Також зазначає, що наразі позивачем автомобіль «Mercedes-Benz», модель «A 140» виставлено для продажу на сайті оголошень «AVTO.RIA» за посиланням https://auto.ria.com/uk/auto mercedes benz a 7.html. Після розірвання шлюбу, позивач та відповідач домовилися про те, що обидва автомобілі залишаються ОСОБА_6 в якості сплати позивачем аліментів на утримання їхнього сина, який залишився проживати з матір`ю. У зв`язку з цим позивач не звертався до суду про поділ спільного майна подружжя. Проте, ОСОБА_6 не дотрималася домовленостей та звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на її користь у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), (наказ виданий 17.03.2020 р. справа № 205/1315/20). Про стягнення аліментів та існування даного судового наказу позивач дізнався у березні 2022 року після відкриття Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого провадження ВП № 68494504. Наразі, позивачем сплачуються аліменти на утримання спільної з відповідачем дитини у частці, визначеній вищевказаним судовим наказом. Таким чином, відповідач порушила наявні домовленості між нею та позивачем, у зв`язку з чим позивач вважає, що спільна сумісна власність підлягає поділу у рівних частках між ними. Вищезазначені автомобілі були придбані позивачем та відповідачем за сумісні кошти. Так, позивач працював, з метою отримання заробітку для потреб сім`ї, а відповідач доглядала за дитиною. За зароблені позивачем кошти, відповідач придбала вищезазначені автомобілі та оформила їх на себе. Враховуючи те, що спірні автомобілі були набуті позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі, то відповідно вони є об`єктом спільної сумісної власності. Тобто, зважаючи на рівність часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя, такі частки підлягаю поділу порівну, тобто по 1/2 частині. Оскільки на сьогоднішній день автомобіль марки «Chevrolet модель» «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб., відповідачем продано, то належним способом захисту майнових прав позивача буде саме грошова компенсація 1/2 вартості проданого автомобіля, що визначена за ринковою вартістю подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1.4 літра на сьогоднішній день теж проданий. Оскільки домовленість між сторонами не досягнута, позивач вважає, що належним способом захисту його майнових прав щодо цього автомобіля буде саме стягнення з відповідача 1/2 вартості автомобіля та виділення його у власність відповідачу. Просить поділити спільну сумісну власність наступним чином: виділити у власність ОСОБА_4 автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,4 літра. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,4 літра в розмірі 57 755, 50 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 вартості проданого автомобіля марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб. в розмірі 63 400, 50 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

13.01.2023 р. відповідач ОСОБА_4 ) за первісним позовом, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про встановлення факту окремого проживання та визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви відповідачка ОСОБА_4 ) за первісним позовом зазначила, що з 18 років вона почала працювати. Вона працювала на посаді юриста в AT КБ «ПриватБанк»; на посаді помічника приватного нотаріуса Крючкової Т.В. та в комунальному підприємстві спеціалістом філіалу з питань працевлаштування, в 2010 році її підвищили і вона стала завідувачем філіалу. Вона завзято та віддано працювала, її поважали керівники та оплачували гідну заробітну плату, частину якої вона відкладала на втілення своєї мрії - придбання власного авто. У 2014 році вона познайомилась з ОСОБА_7 . З квітня місяця цього ж року вони почали проживати разом у її бабусі ОСОБА_8 в будинку її мами ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . 25.04.2015 року між нею та ОСОБА_10 було укладено шлюб. На початку 2016 року вона завагітніла. На той час, за роки її роботи, їй вдалось назбирати 2000 доларів США. Її батьки знали, як сильно вона хотіла машину і не хотіли, щоб вона, будучи вагітною, їздила в тісних маршрутках на роботу, тому вирішили подарувати їй гроші в сумі 2000 доларів США на купівлю автомобіля. 12.02.2016 року вона купила автомобіль марки «Chevrolet», «Aveo», 2005 року випуску. Її на той час чоловік ОСОБА_10 не дав жодної копійки на це авто. Більше того, після купівлі автомобіля, всі ремонти та необхідні автозапчастин вона сплачувала за свій рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_5 . Її колишній чоловік ОСОБА_10 з часу їх знайомства ніколи не мав стабільного заробітку. В їх сім`ї лише вона мала стабільний фінансовий дохід. В первісній позовній заяві, ОСОБА_10 не надає жодного доказу на підтвердження того, що воно було придбано за спільні кошти. Так, серед доказів того, що автомобіль марки «Chevrolet», «Aveo», 2005 року випуску було придбано нею за власні кошти є: трудова книжка серії НОМЕР_2 ; дані про нараховану заробітну плату; письмові пояснення від її мами ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_11 ОСОБА_10 не доклав жодних зусиль для купівлі цього авто. Він на той час не заробляв коштів, не забезпечував потреби сім`ї та врешті-решт він не допоміг їй купити дане авто, щоб вона не брала гроші у батьків. Автомобіля марки «Chevrolet», «Aveo», 2005 року випуску було придбано не за спільні сумісні кошти, тому що спільних коштів в них не було та не в результаті спільної праці їх обох. З вересня 2018 року фактично їх сім`я розпалася остаточно, вони почали жити окремо та перестали підтримувати шлюбні відносини. ОСОБА_10 виїхав з будинку, в якому вони проживали з 2014 року. Під час окремого проживання, а саме 21.03.2019 року, вона купила автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску. Даний автомобіль вона купила за особисті кошти. Більше того, після того, як ОСОБА_10 виїхав з будинку, він поїхав до країни Катар, де знайшов собі нову жінку, яку потім перевіз до України. 23.09.2019 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ними був розірваний. ОСОБА_10 не навів в позовній заяві жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску було придбано за рахунок спільних коштів. Звертає увагу суду на наступні докази, які підтверджують те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску вона купила під час окремого проживання та за власні кошти: встановлений юридичний факт в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_10 , а саме, що з вересня 2018 року вони проживали окремо, нею був зазначений даний факт в позовній заяві від 29.07.2019 року. ОСОБА_10 в свою чергу подав заяву від 31.07.2019 року, якою підтримав її позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, актом від 06.01.2023 року про встановлення факту проживання, складений та затверджений головою квартального комітету ОСОБА_12 за підписами сусідів, поясненнями її бабусі ОСОБА_8 , сусідки ОСОБА_13 встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав в даному будинку з квітня місяця 2014 року до вересня місяця 2018 року; даними про нараховану заробітну плату згідно витягу з Пенсійного фонду України, які підтверджують рівень її доходу на час придбання авто. За всі роки, які вона проживала з ОСОБА_10 , він не мав стабільного заробітку, не забезпечував сім`ю, поки вона існувала і навіть після розірвання шлюбу вона вимушена була вернутись до суду для стягнення аліментів через те, що добровільно він не хотів надавати кошти на утримання дитини. 17.03.2020 року Ленінським районним судому м. Дніпропетровська у справі за № 205/1315/20 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Таким чином, автомобіль марки «Chevrolet», «Aveo», 2005 року випуску вона купила за власні кошти та кошти, подаровані батьками; автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску вона купила під час окремого проживання з ОСОБА_10 , обидві машини є її особистою приватною власністю та не підлягають поділу. Просить встановити факт окремого проживання подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з вересня 2018 року. Визнати майно, набуте під час шлюбу, а саме автомобіль марки «Chevrolet», «Aveo», 2005 року випуску та автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 особистою приватною власністю ОСОБА_14 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 , понесені витрати на правову допомогу 25500,00 грн. та понесені витрати за сплату судового збору 2423,12 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2023 року прийнято до розгляду дану зустрічну позовну заяву в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання та об`єднано її з первісним позовом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2023 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_4 про витребування доказів. Витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області інформацію про розмір доходів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 з 2014 р. по 2019 р. та з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області інформацію про розмір доходів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 з 2014 р. по 2019 р.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2023 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 , адвокат Соколенко Т.О. про витребування доказів. Визнано поважними причини пропуску представником позивача строку для звернення до суду з клопотанням про витребування доказів в цивільній справі №205/7455/22 та поновлено представнику позивача строк для подання клопотання про витребування доказів. Витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (; 01001, м.Київ, вул.Грушевського, б.1д) інформацію про надходження (зарахування) на рахунки ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , миттєвих переказів грошових коштів за період вересень 2018 року березень 2019 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2023 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відкладення підготовчого засідання та продовження строків підготовчого засідання. Продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 , до ОСОБА_6 про поділ спільного майна та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна набутого у шлюбі особистою приватною власністю, на тридцять днів.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

23.01.2023 р. відповідачка ОСОБА_4 ) за первісним позовом, надала суду уточнені позовні вимоги, згідно яких просить встановити факт окремого проживання подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з вересня 2018 року. Визнати майно, набуте під час шлюбу, а саме автомобіль марки «Chevrolet», «Aveo», 2005 випуску та автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 особистою приватною власністю ОСОБА_14 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25500,00 грн., понесені витрати за сплату судового збору у розмірі 2423,12 грн.

14.02.2023 р. представник позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , надала суду заяву про зміну прізвища відповідачки за первісним позовом, посилаючись на те, що на момент подання первісного позову позивач не володів інформацією про зміну прізвища у зв`язку зі шлюбом відповідачки за первісним позовом. Просить стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,4 літра в розмірі 57 755, 50 грн. Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 вартості проданого автомобіля марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб. в розмірі 63 400, 50 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача ОСОБА_3 , надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_14 заперечувала, посилаючись на те, що при купівлі спірних автомобілів ОСОБА_10 та ОСОБА_4 були однією сім`єю та вели спільне господарство, а спірне майно - автомобілі були придбані за спільні кошти подружжя. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 р. справі № 205/6467/19 не встановлено з якого часу подружжя не підтримує відносин. Робота за кордоном одного з подружжя не є підставою вважати, що один з подружжя проживає окремо. До травня 2019 р. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 перебували у шлюбних відносинах. Між ОСОБА_10 та компанією «Аль Хамла Мондріан Доха», Катар 26.02.2018 р. укладений контракт, шляхом підписання Листа-пропозиції. Відповідно до умов контракту ОСОБА_10 отримав посаду головного бармена із заробітною платою 800 доларів США, дата початку роботи 15.03.2018 р. У вересні 2018 року ОСОБА_10 приїхав у відпустку на два тижні та провів її разом із сім`єю - сином та дружиною. Ніяких сварок чи серйозних суперечок у подружжя не виникало. У вересні 2018 року ОСОБА_3 , знову поїхав за кордон на роботу, при цьому перебуваючи у шлюбних відносинах. Він не виїжджав з дому з метою припинити сімейні відносини чи покинути сім`ю, а повернувся на роботу за умовам контракту. Однак, повернувшись з-за кордону в травні 2019 року додому, ОСОБА_10 виявив, що його дружина зібрала і перевезла всі його речі до його матері і в липні 2019 року звернулася Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про розірвання шлюбу. Тобто, ОСОБА_10 ніколи не виїжджав з будинку, в якому вони проживали з дружиною, оскільки він був за кордоном та не мав змоги переїхати. Усі речі відповідача за зустрічним позовом, які були вдома, саме дружина зібрала та відвезла до матері. Таким чином, хоча фізично ОСОБА_10 і перебував за кордоном на роботі, проте з ОСОБА_6 вони були однією сім`єю, ОСОБА_10 регулярно здійснював їй переказ коштів, що сідчить про ведення спільного господарства подружжям. Також на підтвердження того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 були подружжям з 2018 по травень 2019 року, дає скріншоти із соціальної мережі «Instagram», на яких видно, що у листопаді 2018 року, лютому 2019 року вони обоє з подружжя залишають коментарі під світлинами один одного, які свідчать, що між ними теплі сімейні стосунки та вони поводять себе як подружжя. Також, згідно письмових пояснень в заявах свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з нотаріальним посвідченням підпису вбачається, що неодноразово у 2018, 2019 році, коли за твердженнями ОСОБА_4 сім`я начебто розпалася, позивачка за зустрічним позовом разом з дитиною приїздили до матері відповідача за зустрічним позовом, куди також приїздила рідня ОСОБА_10 із сином. Доки діти гралися, сестра ОСОБА_3 та позивачка за зустрічним позовом спілкувалися, зокрема про ОСОБА_3 . Бесіди були досить сімейними, говорили про подружні життя, зокрема і про ОСОБА_17 . З розповідей ОСОБА_6 слідувало, що вона сумує, чекає повернення чоловіка, вони є сім`єю, хоча і знаходяться через його роботу далеко один від одного. При телефонних розмовах рідної сестри відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_15 нічого такого, що б свідчило про припинення сімейних відносин між подружжям ОСОБА_10 не говорив. Окрім того, після від`їзду ОСОБА_10 на роботу за кордон знову, ОСОБА_4 неодноразово проводила час у сімейному колі на родинних святах з ріднею ОСОБА_7 . Вони збиралися разом з дітьми та сім`єю для святкування родинних свят у різних закладах, таких як: дитячий клуб « ІНФОРМАЦІЯ_4 », дитяча кімната «Fly kids», у прабабусі ОСОБА_18 на день народження в АДРЕСА_3 . Тобто, вони були однією сім`єю з ОСОБА_3 . Окрім того, ОСОБА_6 спілкувалася з родичами свого чоловіка та жодних причин вважати, що сімейне життя припинене між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не було. Позивачка посилається на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року по справі № 205/6467/19, як на преюдиційний доказ того, що шлюбні відносини подружжя були припинені з вересня 2018 року і вони не проживали однією сім`єю. Проте, звертає увагу суду, що даним рішенням суд не встановив, що шлюбні відносини між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 були припинені у вересні 2018 року. Судом було описано обгрунтування позовних вимог позивачем, де вона зазначає, що шлюбні відносини припинені у вересні 2018 року, проте встановлено судом було, що: «Позивач та відповідач втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно- сімейні стосунки, не мають намірів щодо підтримання шлюбних відносин». ОСОБА_10 не заперечував проти розірванню шлюбу та подав відповідну заяву, проте, не знайомився з її змістом, так як не мав наміру заперечувати проти розірвання шлюбу та дав свою згоду. Те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 були однією сім`єю, свідчить проживання разом під час відпустки у вересні 2018 року, після чого ОСОБА_10 поїхав не від сім`ї, не покинув сім`ю чи став проживати окремо, а поїхав (повернувся) на роботу за кордон. Підтвердженням є і коментарі в соціальній мережі. Підтвердженням є регулярні перекази коштів дружині з самого початку роботи за кордоном по березень 2019 р. для сімейних потреб. Твердження позивачки за зустрічним позовом про те, що у подружжя не було спільних коштів на придбання автомобілей, не відповідає дійсності, зважаючи на наступне. Автомобіль марки «Mercedes-Benz», «А140» (придбанний у 2019 році). ОСОБА_10 працюючи за кордоном з березня 2018 року до травня 2019 року, постійно здійснював переказ коштів ОСОБА_4 через міжнародну фінансову компанію «MoneyGram». Переказані кошти, зі слів позивачки за зустрічним позовом, за час подружнього життя вона перераховувала на картку, відкриту в AT КБ «Приватбанк». ОСОБА_6 стверджувала, що частину коштів, які ОСОБА_10 їй надсилав, вона відкладала на придбання автомобіля, а частину витрачала на необхідне, їжу, побутові речі. Автомобіль марки «Chevrolet», «Aveo», придбанний у 2016 році ОСОБА_10 та ОСОБА_6 одружилися 25.04.2015 році. Даний автомобіль було придбано за кошти, подаровані подружжю на весілля та накопичених подружжям коштів. Даний автомобіль не придбавався за рахунок зекономлених ОСОБА_6 чи коштів. начебто подарованих матір`ю позивачки за зустрічним позовом та її чоловіком, та отриманих до вступу в шлюб. Про подаровані позивачці за зустрічним позовом кошти у розмірі 2000 доларів США ОСОБА_10 стало відомо лише після звернення з позовом про поділ майна подружжя. ОСОБА_4 ніколи не говорила про ці кошти за час сімейного життя, а як тільки ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, одразу з`явилася історія про подаровані кошти. Як вбачається з даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) доходи ОСОБА_6 були не досить високими, щоб за їх рахунок придбати автомобіль враховуючи те, що кошти могли витрачалися позивачкою за зустрічним позовом на продукти харчування, одяг, можливо якісь інші побутово необхідні речі, розваги. Підсумовуючи викладене вище, звертає увагу суду на наступні обставини: незважаючи на те, що ОСОБА_10 працював за кордоном під час подружнього життя та не знаходився фізично з дружиною ОСОБА_19 ( ОСОБА_6 ), вони були однією сім`єю. ОСОБА_10 , працюючи за кордоном, надсилав кошти своїй дружині, частину з яких вона відкладала на придбання автомобіля марки «Mercedes-Benz», «А140». Автомобіль марки «Chevrolet», «Aveo» було придбано подружжям за кошти, подаровані їм на весілля та накопичені за рік подружнього життя. Просить в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_14 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна набутого у шлюбі особистою приватною власністю відмовити. Первісні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_14 про поділ спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача за зустрічним позовом. Крім того, зазначила, що рішення Верховного Суду, на яке посилається позивачка за зустрічним позовом, стосувалося конкретно скріншотів із соціальної мережі «ВКонтакті», яка на даний час заборонена в Україні, сервери з інформацією недоступні, а тому відсутня можливість встановити факт та час поширення інформації. Даною постановою Верховного Суду не встановлено, що абсолютно усі скріншоти є недопустимим доказом. Скріншот є способом фіксації електронного доказу, який сторона, вілповідно до норм чинного ЦПК, може подавати на паперових носіях. ОСОБА_14 не спростувала тверджень ОСОБА_10 про те, що коментарі у соціальній мережі «Instagram» та сторінка в цій соціальній мережі належать не їй. Стверджуючи, що показання свідків зі сторони ОСОБА_10 , викладені в нотарільно посвідчених заявах, не підтверджені жодними доказами, ОСОБА_14 , в свою чергу, не надає жодного доказу того, що її батьками були подаровані кошти у розмірі 2000 доларів США. Щодо ненадання підтвердження про подаровані кошти на весілля. На жаль, у ОСОБА_10 не збереглися конверти, в яких подружжю були подаровані кошти та відповідно надати їх немає можливості. Окрім того, гості на весіллі не підписували конверти та не складали розписки, а тому надати до суду такі докази неможливо. Показання свідків є належними доказами спільного проживання. Скріншоти із соціальних мереж є допустимим доказом фіксації електронного доказу, з якого вбачається, що подружжя після вересня 2018 року мали сімейні стосунки, спілкувалися як подружжя, перекази коштів ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 підтверджують, що подружжя вело спільне господарство. Просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката Василець М.С. до 2000,00 грн., так як вважає їх завищеними, не розумними та не співмірними до фактично витраченого часу та складності справи.

Представник ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала, просила у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Крім того зазначила, що відповідач за зустрічним позовом не погоджується з тим, що з вересня 2018 року ОСОБА_10 та ОСОБА_6 проживали окремо. При цьому, адвокат відповідача не надає жодних належних доказів для спростування заявлених вимог. Так, серед документів долучених ОСОБА_3 є: - лист-пропозиція про працевлаштування від 26.02.2018 року та акт виконаних робіт про пошук роботодавця, однак це не підтверджує того факту, що сторони жили разом однією сім`єю та підтримували подружні відносини; більше того, в самому тексті листа- пропозиції зазначено дата початку роботи 15.03.2018 р. в залежності від дати схвалення дозволу на роботу та проживання та висновків медичного огляду, за умови отримання схвалення від Імміграційної служби в Катарі. ОСОБА_3 не надає при цьому жодного документу про схвалення дозволу на роботу та те, що відповідач взагалі працював в даній країні; скріншоти із соціальних мереж є недопустимим доказом, адже неможливо з`ясувати належність такої сторінки конкретній людині; нотаріально засвідчені заяви свідків - сестер відповідача, жодним чином не підтверджують наявність шлюбних відносин між сторонами з вересня 2018 року, більше того все зазначене сестрами ОСОБА_20 є оціночними суб`єктивними судженнями, які не доведені жодними доказами. Перелічені ним документи жодним чином не підтверджують той факт, що з вересня 2018 року сторони проживали разом, як одна сім`я та вели спільне господарство. Звертає увагу суду на те, що відповідачем та його представником не надано доказів спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків та інших доказів які вказують на наявність між сторонами відносин притаманних подружжю з вересня 2018 року. Відповідач за зустрічним позовом у відзиві зазначає про те, що він не був обізнаний зі змістом позовної заяви про розірвання шлюбу, так як не мав наміру заперечувати проти розірвання шлюбу. Проте, дане твердження не відповідає дійсності з огляду на те, що копія позовної заяви про розірвання шлюбу з додатками направлялась відповідачу з ухвалою про відкриття провадження і назад до матеріалів справи не повернулась. Тому, з огляду на заяву відповідача про те, що він не проти задоволення позовних вимог, яка була подана ним особисто до суду, він був обізнаний зі змістом і обставинами, викладеними в позові та не надав жодних заперечень тому факту, що з вересня 2018 року спільне життя сторін було фактично припинено та сторони почали жити окремо. Крім того, відповідач у відзиві зазначає про те, що кошти, за які був придбаний автомобіль «Chevrolet», «Aveo», 2005 року випуску, були подаровані на весілля та накопичені подружжям, при цьому не надає жодного підтвердження заявленому. ОСОБА_10 з часу знайомства з ОСОБА_6 ніколи не мав стабільного заробітку. Він довгий час не заробляв коштів та не забезпечував потреби сім`ї. В свою чергу ОСОБА_6 з 18 років працювала та відкладала кошти, це дало їй змогу реалізувати свою давню мрію та купити автомобіль. Крім того, щодо переказів ОСОБА_3 через міжнародну компанію «MoneyGram», зазначила, що лише факт пересилання грошових коштів не свідчить про те, що між сторонами з вересня 2018 р. існували відносини, притаманні подружжю. Крім того, у сторін є спільна дитина і її фінансове забезпечення - це один із обов`язків батька, навіть в фактично припинених шлюбних відносинах з матір`ю. Роздруківка скриншотів з соціальної мережі «Instagram» не може вважатись електронним документом, бо електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа та електронний підпис є його обов`язковим реквізитом. Згідно витребуваної інформації про доходи ОСОБА_3 , з 2014 р. по 2016 роки, така інформація про його доходи відсутня. За 2017 рік сукупний рівень доходу ОСОБА_3 склав всього 27 200грн. З 2018 по 2019 роки відсутня інформація про доходи відносно ОСОБА_3 . Авто марки «Chevrolet», «Aveo», 2005 року випуску куплено ОСОБА_14 , адже ОСОБА_10 не працював та не мав достатнього, постійного заробітку для купівлі автомобіля на відміну від неї. З вересня 2018 року фактично їх сім`я розпалась остаточно, вони почали жити окремо та перестали підтримувати шлюбні відносини. Під час вже окремого проживання, а саме 21.03.2019 року ОСОБА_4 за особисті кошти купила авто марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску. Щодо фінансових операцій проведених через AT КБ «ПриватБанк» про надходження (зарахування) на рахунок ОСОБА_4 грошових коштів за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року. Під час окремого проживання з первісним позивачем на рахунок ОСОБА_4 від ОСОБА_10 надходили кошти, а саме в жовтні-листопаді 2018 року та в лютому- березні 2019 року. Дані перекази були здійснені виключно на потреби їх спільного сина ОСОБА_5 . Фактичне припинення відносин не позбавляє батька дитини участі в його утриманні. Отже, за спільною домовленістю між ними, ОСОБА_10 перераховував грошові кошти виключно для утримання дитини. Тому, сам лише факт пересилання грошових коштів не свідчить про те, що між сторонами з вересня 2018 року існували відносини притаманні подружжю. Враховуючи все вищезазначене, вважає, що відповідач не спростував заявлені позовні вимоги ОСОБА_14 та не надав належних доказів для підтвердження їх заявленої у відзиві позиції, а тому просить відмовити в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_14 про поділ спільного майна подружжя. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_14 до ОСОБА_10 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна набутого у шлюбі особистою приватною власністю задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати та витрати на правову допомогу, які вважає обгрунтованими.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_14 . На початку 2016 р. вони з її чоловіком ОСОБА_11 вирішили допомогти і купити доньці автомобіль, бо це була її давня мрія і на той час вона була вагітна. Вони знають, що частину коштів донька накопичила впродовж кількох років, але їй не вистачало, тоді вони з чоловіком вирішили подарувати їй 2000 доларів США та у лютому 2016 р. донька купила автомобіль «Chevrolet», «Aveo», зареєструвала його на себе. Хоче зазначити, що кошти на покупку автомобіля були лише їх та ті, що накопичила донька. На той час чоловік доньки ОСОБА_3 зовсім не забезпечував сім`ю та не надав жодної копійки щоб придбати даний автомобіль. З вересня 2018 р. її донька перестала підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та подала позовну заяву про розірвання шлюбу. З цього часу вони стали жити окремо. У 2019 р. в березні місяці вона купила автомобіль «Mercedes-Benz», «А 140» на власні кошти.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_14 є її онукою. З 2014 р. вони проживали разом з онукою та вже колишнім чоловіком ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , власником якого є її донька ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився її правнук ОСОБА_5 . Прожили вони разом до вересня 2018 р., бо вирішили розійтись та ОСОБА_3 забрав свої речі та виїхав з будинку. Має зазначити, що автомобіль «Chevrolet», «Aveo», куплений її онукою в лютому 2016 р. за її гроші та за подаровані гроші її батьками. Автомобіль «Mercedes-Benz», «А 140» онука придбала вже під час окремого проживання за її власні кошти.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 з лютого 2006 р. та по сьогоднішній день. Її будинок розташований по сусідству з будинком АДРЕСА_1 в якому проживає ОСОБА_14 зі своїм сином ОСОБА_21 та бабусею ОСОБА_8 . З 2014 р. в цьому будинку разом з бабусею почали проживати ОСОБА_22 зі своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_23 . У вересні 2018 р. чоловік ОСОБА_24 виїхав з будинку зі своїми речами і більш за цією адресою не проживав.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКІО щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у раз неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 25.04.2015 р. Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №293, ОСОБА_3 та ОСОБА_25 25.04.2015 р. зареєстрували шлюб. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_26 , дружини ОСОБА_26 (а.с.12).

Згідно свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 , виданого 18.10.2016 р. Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровькій області, актовий запис №991, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки: батько ОСОБА_3 , Мати ОСОБА_6 (а.с.14).

23.09.2019 р. рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.10, 115, 116-117, 118, 119-120).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого 01.10.2022 р. Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1062, ОСОБА_27 та ОСОБА_6 01.10.2022 р. зареєстрували шлюб. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_19 , дружини ОСОБА_19 (а.с.60).

03.02.2022 р. державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження ВП68494504, на підставі судового наказу №205/1315/20, виданого 27.03.2020 р. Ленінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі частини (а.с.8-9).

Згідно інформації РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 26.10.2022 р.№31/4-141оу, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 20.10.2022 р. за ОСОБА_6 : 12.02.2016 р. зареєстровано транспортний засіб марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб. Вищевказаний транспортний засіб 17.12.2019 р. перереєстровано на нового власника; 21.03.2019 р. зареєстровано транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1367 см.куб.(а.с.15, 16, 85-86).

Згідно Звіту №122/22 від 24.10.2022 р. виконаного СОД ТОВ «Укрспецекспертиза» ринкова вартість автомобіля марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб., станом на 24.10.2022 р. становить 126 801,00 грн. (а.с.32-46).

Згідно Звіту №121/22 від 24.10.2022 р. виконаного СОД ТОВ «Укрспецекспертиза» ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1367 см.куб., станом на 24.10.2022 р. становить 115 511,00 грн. (а.с.18-30).

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_25 , заведеної 01.06.2008 р., остання з 01.06.2008 р. по 31.09.2008 р. працювала на КП МТО ; з 12.05.2009 р. по 01.03.2011 р. працювала на КП МТО ДМР; з 24.09.2013 р. працює ФОП ОСОБА_28 (а.с.88-91).

Згідно даних про заробітну плату ОСОБА_6 з сформованих засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, остання за звітний 2010 р. отримала 13287,19 грн., за 2011 р. отримала 3422,15 грн., за 2012 р. отримала 24151,29 грн., за 2013 р. отримала 19695,36 грн., за 2014 р. отримала 8400,00 грн., за 2015 р. отримала 17553,05 грн., за 2016 р. отримала 22026,46 грн., за 2017 р. отримала 384000,00 грн., за 2018 р. отримала 44676,00 грн., за 2019 р. отримала 82929,66 грн. (а.с.92-94).

Згідно даних про заробітну плату ОСОБА_3 з сформованих засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, остання за звітний 2008 р. отримав 5502,65 грн., за 2009 р. отримав 10525,88 грн., за 2010 р. отримав 1642,24 грн., за 2012 р. отримав 19484,38 грн., за 2013 р. отримав 17556,46 грн., за 2017 р. отримав 27200,00 грн., за 2020 р. отримав 4090,91 грн., за 2021 р. отримав 40285,96 грн., за 2022 р. отримав 85129,43 грн. (а.с.229-230).

Згідно відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 14.02.2023 р. №6257/5/04-36-12-03-13, за період з: 1 кв.2019 р. по 4 кв.2019 р. відсутня інформація про доходи ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_4 ; 1 кв. 4 кв. 2014 р., 1 кв. 4 кв. 2015 р., 1 кв. 4 кв. 2016 р. відсутня інформація про доходи ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_4 , 1кв. 2017 р. ОСОБА_3 16.01.2017 р. прийнятий на роботу ОСОБА_29 , сума доходу 8000,00 грн., звільнений з роботи 31.03.2017 р., 2 кв. 2017 р. 01.04.2017 р. ОСОБА_3 прийнятий на роботу ОСОБА_30 , сума доходу 9600,00 грн., 3 кв. 2017 р. сума доходу 9600,00 грн., звільнений з роботи 30.09.2017 р., 4 кв. 2017 р., 1 кв. 2018 р. 4 кв.2018 р. відсутня інформація про доходи ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_4 (а.с.194,195, 196).

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області від 20.02.2023 р. №0400-010704-7/22850, станом на 17.02.2023 р. в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація по ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_4 за період 2017 р. по страхувальнику ФОП ОСОБА_29 РНОКПП НОМЕР_9 сума нарахованого заробітку за рік 8000,00 грн. та по страхувальнику ФОП ОСОБА_30 , РНОКПП НОМЕР_10 -19200,00 грн. За період з 2014 р. по 2016 р. та з 2018 р. по 2019 р. інформація в реєстрі відсутня (а.с.198).

Судом встановлено, що сторони придбали спірний автомобіль марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, в період шлюбу. При цьому відповідачкою не доведено, що позивач в період шлюбу у період з 25.04.2015 року по 12.06.2016 року жодним чином не приймав участі у веденні спільного господарства з відповідачкою, а саме особистою працею, або проживав окремо. Сама по собі відсутність інформації про офіційні доходи позивача не може свідчити, що останній самоусунився від виконання обов`язків одного із подружжя та жодним чином не приймав участи у спільному житті подружжя.

При цьому суд погоджується з позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 про те, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не доведено факту оплати нею частини вартості спірного автомобіля за особисті кошти, як і доказів отримання нею у дар 2000 доларів США від батьків, письмові докази дарування грошових коштів відповідачкою суду не надано, а покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не можуть бути покладені в основу рішення як доказ дарування таких коштів, так як зазначені обставини підтверджуються тільки письмовими доказами.

З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд, дійшов висновку про те, що спірний автомобіль марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб., який зареєстрований за ОСОБА_31 та було відчужений без згоди чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_5 , набутий у власність сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому вказане рухоме майно є спільним сумісним майном подружжя.

Таким чином, ОСОБА_4 презумпцію спільності майна подружжя не спростовано, що відповідно до вищевказаних положень закону є саме її процесуальним обов`язком, як подружжя.

Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено без згоди чоловіка 17.12.2019 р., доказів того, що отримані ОСОБА_4 кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, суд на підставі вищевказаних доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб., в сумі 63400,50 грн.

Щодо визнання автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 особистою приватною власністю ОСОБА_14 , суд приходить до наступного висновку.

Частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя.

Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

В силу ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_4 в зустрічній позовній заяві посилається на те, що сторони не підтримують подружніх відносин з вересня 2018 року, а спірний автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , нею придбано 21.03.2019 року, тобто після припинення подружніх відносин.

В обгрунтування своєї позиції остання надала акт про встановлення факту проживання від 06.01.2023 р., складеного головою квартального комітету №1 Новокодацького району м.Дніпро Якименко Н.Г., підписаного сусідами - свідками: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , в якому зазначено, що в будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_9 , постійно проживають ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав в даному будинку з квітня 2014 р. до вересня 2018 р. (а.с.114).

26.02.2018 р. Між ОСОБА_10 та компанією «Аль Хамла Мондріан Доха», Катар укладений контракт, шляхом підписання Листа-пропозиції. Відповідно до умов контракту ОСОБА_10 отримав посаду головного бармена із заробітною платою 800 доларів США чистими на місяць, дата початку роботи 15.03.2018 р. Згідно рахунку на основі договору №8562 за надані послуги пошук роботодавця ОСОБА_3 необхідно сплатити 499 доларів США (13559 грн.) переклад на українську мову (а.с.153-161, 163).

Згідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.03.2023 р. №91-9385/18/23-вих, ОСОБА_35 в період з 2018 р. по 2019 р неодноразово перетинав державний кордон на виїзд (а.с.207).

У закордонному паспорті на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_11 , виданому органом 1202, 22.07.2011 р., дійсний до 22.07.2021 р., маються особливі відмітки: штапми держави Катар*Доха* в`їзд 04.10.2018 р. *1596, держави Катар*Доха* виїзд 08.05.2018 р. *1925, держави Катар*Доха* в`їзд 20.05.2019 р. *112, держави Катар*Доха* в`їзд 13.03.2018 р. *1686, держави Катар*Доха* виїзд 19.09.2018 р. *553, держави Катар*Доха* виїзд 25.05.2019 р. *1229 (а.с.208-210, 211-213)

Згідно відповіді «MoneyGram» надано перелік операцій здійснених ОСОБА_36 04.05.2018 р. на суму 657,77 доларів США; 20.07.2018 р. на суму 1512,87 доларів США; 04.08.2018 р. на суму 1619,75 доларів США; 08.10.2018 р. на суму 1460,79 доларів США; 04.11.2018 р. на суму 2411,82 доларів США; 02.02.2019 р. на суму 1105,87 доларів США; 11.03.2019 р. на суму 2740,70 доларів США; 22.03.2019 р. на суму 1608,79 доларів США; 07.05.2019 р. на суму 2011,68 доларів США (а.с.202, 203, 204-206).

Згідно відомостей АТ КБ «Приватбанк» від 13.04.2023 р. №20.1.0.0.0/7-230410/37429, надана інформація про проведені операції у АТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами за період з 01.09.2018 р. по 31.03.2019 р. ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3 12.10.2018 р. 1453,49 доларів США (40675,21 грн.), 07.11.2018 р. 2399,76 доларів США (67087,30 грн.), 07.02.2019 р. 1100,34 доларів США (29669,66 грн.), 12.03.2019 р. 2727,00 доларів США (71752,70 грн.), 27.03.2019 р. 1600,75 доларів США (43188,59 грн.). Сума отриманих міжнародних переказів 9281,34 доларів США (252373,46 грн.) (а.с.236-239), при цьому суд звертає увагу, що у переказах коштів відсутнє призначення платежу, що жодним чином не може підтверджувати ствердження позивачки за зустрічним позовом про те, що ці котши були тільки аліметами утримання спільної дитини.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 надано суду скріншоти із соціальної мережі «Instagram». на яких видно, що у листопаді 2018 року, лютому 2019 року подружжя спілкується за допомогою зазначеної соціальної мережі та залишають позитивні коментарі під світлинами один одного (а.с.164-166).

Не може суд погодитись і з доводами позивачки за зустрічним позовом, що шлюбні стосунки між нею та ОСОБА_3 були припинені у вересні 2018 року. При цьому в обгрунтування зазначеної позиції позивачка ОСОБА_4 надала копію позовної заяви про розірвання шлюбу, в якій саме вона зазначила, що шлюбні стосунки були припнені у вересні 2018 року. Зазначені обставини судом не досліджувалися та у висновках суду у рішення від 29.03.2019 року, відсутні. Визнання позову відповідачем , при його запереченнях щодо дати припинення шлюбних відносин у вказаний період свідчать про те, що надаючи заяву суду про визнання позову, ОСОБА_3 визнавав саме вимоги щодо розірвання шлюбу.

При таких конкретних обставинах суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_4 під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів того, що шлюбні відносини між подружжям припинені ще до винесення рішення Ленінським районним судом м.Дніпропетровська від 23.09.2019 року, а саме у вересні 2018 року.

В той же час відповідями фінансової компанії «MoneyGram» із випискою по транзакціям, відповідями Державної прикордонної служби, закордонним паспортом ОСОБА_3 підтверджується, що ОСОБА_3 у вказаний спірний період працював за межами України та здійснював ОСОБА_4 неодноразові перекази грошових коштів та на момент придбання автомобіля 21.03.2019 р. марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , відповідач за зустрічним позовом перевів на ім`я ОСОБА_4 7680, 59 доларів США, що , на думку суду, було достатньої сумою для придбання вказаного автомобіля.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 в частні їх пояснень про припинення шлюбних відносин між сторонами у вересні 2018 року, так як зазначені обставини спростовуються дослідженими доказами по справі та висновками суду.

При цьому суд не може прийняти як доказ пояснення ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , надані у письмовому виді та підписи яких завірені нотаріально, бо покази свідка є доказом по справі при виконанні вимог ЦПК України, а саме допиті саме судом в судовому засіданні, роз`ясненні процесуальних прав, попереджені по кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, приведення по присяги свідка.

Беручи до уваги зазначе вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнавати автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в розумінні ст. 57 СК України, обєктом особистої приватної власності ОСОБА_4 та визнає спірний автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі поділу такого майна вважається, що частка у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України N 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ спірного автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , суд, виходячи з принципу рівності часток подружжя в спільній сумісній власності, бере до уваги його вартість, визначену звітом №121/22 від 24.10.2022 р., та вважає за можливе виділити у власність відповідачки ОСОБА_4 автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Враховуючи те, що вартість автомобіля «Mercedes-Benz», модель «А 140», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_12 , становить 115511,00 грн., стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає різниця у вартості виділеного майна в сумі 57755,50 грн.

При таких конкретних обставинах суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю, у повному обсязі з мотивів, наведених вище.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, то їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачкою сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1211,56 грн. за позовні вимоги майнового характеру, який підлягає стягненню із відповідачки ОСОБА_4 у зв`язку із задоволенням первісних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно квитанції АТ «Універсал Банк» ОСОБА_3 сплачено 3000,00 грн. ТОВ «Укрспецекспертиза» за звіти про оцінку спірного майна (а.с.13).

З огляду на те, що за складені на замовлення позивача звіти про визначення ринкової вартості спірних автомобілів, позивачем сплачено 3000,00 грн., що підтверджено квитанцією від 01.11.2022 р., а зазначений звіт покладений в основу задоволення позовних вимог, то вартість цих витрат підлягає стягненню із відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 .

Щодо розподілу судових витрат понесених ОСОБА_4 , а саме: на правничу допомогу адвоката у розмірі 25500,00 грн. та судового збору у розмірі 2423,12 грн. за подачу зустрічного позову, відповідно до ч.2 п. ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог, зазначені витрати покладаються на позивача за цим позовом ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.2,3,10-12,13,81,82,141,263-265ЦПК України,ст.ст.69,70,71СК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна - задовольнити.

Виділити у власність ОСОБА_4 автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,4 літра.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «A 140», 2000 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,4 літра в розмірі 57 755 (п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 вартості проданого автомобіля марки «Chevrolet», модель «Aveo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1498 см.куб. в розмірі 63 400 (шістдесят три тисячі чотириста) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати на оплату послуг експерта у розмірі 3000,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,56 грн., а всього 4211 (чотири тисячі двісті одинадцять) грн. 56 коп.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна набутого у шлюбі особистою приватною власністю, стягнення судових витрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Н.М.Курбанова

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_5

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1