Справа № 158/2812/23
Провадження № 2/0158/639/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2023 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 225 238,39 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та відповідачем укладено кредитний договір №167314448.
Відповідно до реєстру боржників №160 від 16.11.2021 до договору факторингу №28/1118/0-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон плюс»), до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №167314448.
20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги виконання відповідачем (відповідно до Реєстру боржників) зобов`язань за кредитним договором №167314448 від 16.11.2021 в загальній сумі 93 416,40 грн., з яких: 22 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 71 416,4 грн. - заборгованість за відсотками.
Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за вказаними договорами.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано до суду доказів, що підтверджують дотримання вимог Закону України «Про електронну комерцію», та факт підпису відповідачем кредитних договорів. Крім того, протягом 2021 року вона не отримувала жодних примірників спірних кредитних договорів у жодній формі, про існування даних договорів дізналася лише нещодавно. Також зазначила, що матеріали справи не містять жодних підтверджень, що спірні договори взагалі були сторонами акцептовані в порядку передбаченому законом, адже відповідач не підписувала їх, та не можливо підтвердити, що саме ці договори вона нібито розуміла та ознайомилася з ними і погодилася з отриманням коштів на умовах, визначених договорами. Тому, наразі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді предмет договорів, ціну та інші істотні умови. У зв`язку із тим, що одноразовий ідентифікатор не є аналогом власноручного чи електронного підпису, адже за ним не можна встановити особу належним чином, тому договори, на які посилається позивач є нікчемними.
У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що відповідно до умов кожного з кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефона вказаного позичальником при укладені кредитних договорів. Крім того, зазначила, що відповідно до положень Закону України «Про електронні довірчі послуги» та Закону України «Про електронну торгівлю» різниця між одноразовим ідентифікатором та електронним цифровим підписом полягає лише в способі ідентифікації підписувача та ступеня захисту такого підпису, однак юридично вони мають однакову силу.
Разом з тим, представник позивача зазначила, що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за укладеними з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «ЄКГ» договорів, щодо яких виник спір, оскільки не є первісним кредитором.
Представник позивача у судове засідання не прибула, у позовній заяві та відповіді на відзив просила проводити розгляд справи без її участі.
Відповідач та її представник у судове засідання не прибули, представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, судом встановлено, що 13.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №167314448, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 22 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 5 Кредитного договору, реквізити сторін (т. 1 а.с.13-16).
Згідно із пп. 1.7 вищевказаного договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 13.10.2021. До вказаної дати нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 441,65 процентів річних, що становить 1,21 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 490,93 процентів річних від суми кредиту, що становить 1,35 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним (пп. 1.9.2 договору №167314448).
На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за договором позики у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копії договору №167314448 від 13.09.2021, паспорту споживчого продукту «Смарт» до договору №167314448 від 13.09.2021, розрахунок заборгованості за кредитним договором №167314448 від 13.09.2021 за період з 06.03.2023 по 31.07.2023, відповідно до якого залишок заборгованості складає 71 416,4 грн., та розрахунок заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №167314448 за період з 13.09.2021 по 06.03.2023, відповідно до якого залишок заборгованості складає 71 416,4 грн. (т. 1 а.с.12-16, 20, 231-232).
20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (т. 1 а.с.17-18).
Разом з тим, позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача за договором №167314448 від 13.09.2021, оскільки позивачем не надано суду договір факторингу, який був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за спірним договором, укладеним з відповідачем. Про вказаний договір позивач посилався лише у позовній заяві. До позовної заяви позивачем було додано лише договір факторингу №20102022 від 20.10.2022, укладений між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ».
24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №24/11-22/2, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (т. 1 а.с.75-76).
31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №31012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (т. 1 а.с.33-35).
При цьому в якості доказів позивач надав суду лише окремі аркуші договору факторингу №31012023 від 31.01.2023, які містять такі розділи: Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі; 1. Предмет договору; 2. Гарантії; 3. Порядок розрахунків та 10. Місцезнаходження та реквізити сторін. На останньому аркуші міститься інформація, що свідчить про наявність 10 розділів договору.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії окремих аркушів договору факторингу №31012023 від 31.01.2023 не є належним чином засвідченою копією документа та не є засвідченим витягом з нього, тому суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статей 77, 28, 79 ЦПК України.
Відтак, до вказаного договору не додані додатки, які є невід`ємною частиною договору.
Копію акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №31012023 від 31.01.2023, суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки його зміст не містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема, у ньому не зазначено сума заборгованості за реєстром боржників після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (т. 1, а.с.36).
19.04.2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (т. 1 а.с.47-48).
При цьому в якості доказів позивач надав суду лише окремі аркуші договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, які містять такі розділи: Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі; 1. Предмет договору; 3. Порядок розрахунків та 10. Місцезнаходження та реквізити сторін. На останньому аркуші міститься інформація, що свідчить про наявність 10 розділів договору.
Копії окремих аркушів договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 не є належним чином засвідченою копією документа та не є засвідченим витягом з нього, тому суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статей 77, 28, 79 ЦПК України.
Відтак, до вказаного договору не додані додатки, які є невід`ємною частиною договору.
Копію акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, суд також не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки його зміст не містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема, у ньому не зазначено сума заборгованості за реєстром боржників після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (т. 1, а.с.49).
Також у матеріалах справах відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення
19.04.2022 між ТОВ «КУ «ЄКГ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «ЄКГ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «ЄКГ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (т. 1, а.с.58-60).
При цьому в якості доказів позивач надав суду лише окремі аркуші договорів факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, які містять такі розділи: Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі; 1. Предмет договору; 2. Гарантії; 3. Порядок розрахунків; 4. Передача Документації та 10. Місцезнаходження та реквізити сторін. На останньому аркуші міститься інформація, що свідчить про наявність 9 розділів договору.
Копії окремих аркушів договору факторингу №19042022-Є не є належним чином засвідченою копією документа та не є засвідченим витягом з нього, тому суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статей 77, 28, 79 ЦПК України.
Відтак, до вказаного договору не додані додатки, які є невід`ємною частиною договору.
Копію акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, суд також не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки його зміст не містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема, у ньому не зазначено сума заборгованості за реєстром боржників після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (т.1, а.с.61).
Також у матеріалах справах відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Враховуючи вищевикладене, з врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, судом встановлено, що відповідач уклала та підписала за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитних договорів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «ЄКГ» та ТОВ «ФК «Інвеструм» та отримала на свою банківську картку № НОМЕР_2 кредитні кошти, а саме: 13.09.2021 на суму 22 000 грн., 09.08.2021 на суму 12 000 грн., 05.09.2021 на суму 6000 грн. та 14.09.2021 на суму 4000 грн., що підтверджується копією виписки з карткового рахунку АТ КБ «Приват Банк» та листом АТ КБ «Приватбанк» від 15.11.2023 (т.1, а.с.204-213; т.2, а.с.12).
Твердження відповідача про те, що вона не укладала договори, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані договори підписані електронними підписами, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку вказаними первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від її імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладених договорів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 3378,58 грн. не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова