КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/3455/21 Головуючий у І інстанції Українець В.В.
Провадження №22-ц/824/8321/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районногосуду м. Києвавід 20 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що Головним управлінням Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України 05 квітня 2018 року було складено «Акт службового розслідування № 306/2/2066 стосовно нього, в якому зазначені відомості, що не відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача.

На підставі цього Акту Міністром оборони України було видано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності - пониження в посаді (наказ № 64-КП від 11 квітня 2018 року), який був реалізований наказом ПЗ НГШ ЗСУ № 381 від 10 липня 2018 року.

Позивач зазначає, що у такий спосіб була поширена недостовірна інформація, яка порушує його особисті немайнові права та стала відома великому колу осіб, в тому числі і службовцям Головного правління Військової служби правопорядку ЗСУ

Зокрема, відповідачем в Акті була розміщена недостовірна інформація щодо вчинення ОСОБА_1 грубих порушень норм і положень Статуту ЗСУ, своїх посадових обов`язків та спричинення збитків державі.

Просив суд, з урахування поданої заяви про уточнення позовних вимог, ухвалити рішення, якимвизнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, інформацію, розповсюджену Головним управлінням Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та викладену в Акті службовогорозслідування № 306/2/2066 від 05 квітня 2018 року:

- «06.07.2017 під час виконання обов`язків командира військової частини, він ( ОСОБА_1 ) затверджував акт № 7 (прийому продовольства) та акт № 8 (закладки (вилучення) продовольства) не перевіряв оформлення та інформацію яка була зазначена в актах (не вказані дата виготовлення та термін придатності на продовольство яке надійшло до військової частини від ТОВ «УКРПРОДАКОРД ОР» у тому числі томатна паста у кількості 2634 кг). Вказані документи він затвердив лише на підставі даних наданих начальником продовольчого складу військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 та наявними підписами членів комісії по прийому майна. »;

- «З письмових пояснень начальника продовольчого складу в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 з`ясовано, що ним під час прийняття продовольчого майна до сховища продовольчого складу перевірялися дати виготовлення, граничний термін зберігання, об`єм партії продовольчого майна та його відповідність протоколам випробовувань. За результатами прийому продовольчого майна, ним було складено акт прийому майна та акт прийому (вилучення). Зазначені документи обліковуються у відділі територіального забезпечення в/ч НОМЕР_1 , де в подальшому зберігаються.»;

- «....начальником продовольчого складу військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 порушено п.п. 7, 14, 17 функціональних обов`язків начальника продовольчого складу об`єднаного центру забезпечення, щодо своєчасного вжиття заходів реалізації не табельного, залежаного та знятого із забезпечення продовольчого майна, виключення випадків псування, своєчасної організації та проведення повної інвентаризації, здійснення перевірки наявності і якості стану матеріальних цінностей.»;

- «під час здійснення перевірок якості продовольчого майна ОСОБА_1 недоліки визначав лише візуально та відповідно плану освіження, але на термін придатності належної уваги не звернув, в результаті чого останнім не було вжито заходів, щодо своєчасного освіження томатної пасти граничний термін зберігання якої закінчився 16.03.2018.»;

- «...підполковником ОСОБА_1 було порушено вимоги статті 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують кожного військовослужбовця виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, неухильно виконувати законодавство, накази і розпорядження командирів (начальників).»;

- «Службовими розслідуванням встановлено, що підполковником ОСОБА_1 були внесенні недостовірні відомості до плану освіження, а саме томатна паста у кількості 2634 кг. на загальну суму 75859,20 грн з терміном зберігання 36 місяців, але дійсний термін зберігання томатної пасти 12 міс, що призвело до не проведення своєчасного освіження майна довготривалого зберігання, чим було спричинено збитки державі. ».

Просив також зобов`язати відповідача, Головне управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом відкликання Акту службового розслідування № 306/2/2066 від 05 квітня 2018 року та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень, поклавши на відповідача судові витрати

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не здійснив всебічної, повної та об`єктивної оцінки доказів, які були надані позивачем і містяться в матеріалах справи, чим не виконав вимоги процесуальної норми, зокрема статті 89 ЦПК України. Так, суд першої інстанції під час розгляду справи та винесенні рішення не з`ясував обставин хто в дійсності складав акт прийому майна та акт прийому (вилучення), хоча з`ясування цих обставин має велике значення для правильного вирішення справи та спростування інформації, викладеної відповідачем в Акті. Судом першої інстанції не було з`ясовано обставин щодо порушення позивачем пунктів 7, 14, 17 функціональних обов`язків начальника продовольчого складу об`єднаного центру забезпечення та вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також щодо виконання позивачем обов`язків з проведення інвентаризації, перевірки наявності та якісного стану майна, внесення недостовірних відомостей до плану освіження.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх безпідставність. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що звернення позивача із позовом про спростування недостовірної інформації, яка міститься в акті службового розслідування, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з наказами, правомірність яких встановлена рішенням адміністративного суду, фактично спрямоване на повторну оцінку обставин, які були предметом дослідження при вирішенні іншого судового спору між сторонами по справі № 826/9277/18.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Грищук М.В. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України - Міненков О.Д. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно із статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканою. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Главою 3 ЦК України визначені способи захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу судом, якими можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, зокрема способами, визначеними у статтях 277, 278 ЦК України.

Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими благами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

При розгляді справ вказаної категорії юридичним складом правопорушення, який може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі статтею 277 ЦК України та статтею 81 ЦПК України позивач має довести факт поширення недостовірної інформації, недостовірність цієї інформації, отже, для позивача діє загальний тягар доведення.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З матеріалів справи вбачається, що з 24.05.2013 р. по 21.09.2016 р. ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу забезпечення продовольством 229 об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України; з 21.08.2016 р. по 30.11.2017 р. - заступника начальника центру з територіального забезпечення 229 об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України.

30.11.2017 р. ОСОБА_1 призначено на посаду начальника продовольчого складу 229 об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України.

Відповідно до Плану раптових перевірок окремих питань організації харчування суб`єктами господарювання, забезпечення безпечними і якісними харчовими продуктами особового складу військових частин (установ та закладів) Збройних Сил України на березень 2018 р. від 01.03.2018 р. проведено перевірку окремих питань організації харчування, умов зберігання, безпечності та якості харчових продуктів у військовій частині НОМЕР_1 , виконання умов договору про закупівлю послуг з харчування від 28.03.2017 р. №286/17/1, укладеного між Міністерством оборони України та ТОВ "УКРПРОДАКОРД ОР", за результатами якої складено акт від 30.03.2018 р.

Під час перевірки порядку утримання та освіження продовольства "ДЗ" було виявлено ряд недоліків.

За результатами перевірки зроблено висновок про те, що відповідальні посадові особи військової частини НОМЕР_1 не в повній мірі здійснюють контроль за наданням послуг ТОВ "УКРПРОДАКОРД ОР" згідно умов договору.

Відповідно до наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2018 р. №152 "Про призначення службового розслідування", згідно зі ст. 84-86 Дисциплінарного статусу Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 р. №608, було проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт службового розслідування за фактом виявлених порушень під час перевірки окремих питань щодо організації харчування особового складу військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2018 р.

Також за дорученням Міністра оборони України від 02.04.2018 р. №5322/з, за результатами розгляду доповіді начальника Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗС України від 02.04.2018 р. №408/8/1262 - 04.04.2018 р. наказом Міністерства оборони України №146 "Про призначення службового розслідування" відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з метою уточнення причин і умов порушень в організації харчування та забезпеченні майном продовольчої служби у військовій частині НОМЕР_1 , а також встановлення вини посадових осіб призначено службове розслідування та визначено склад комісії.

05.04.2018 р. складено Акт службового розслідування, за результатами якого підтверджено факт неналежної організації харчування та забезпечення майном продовольчої служби у в/ч НОМЕР_1 , причинами та умовами якої стали, серед інших, неналежне виконання службових обов`язків начальником продовольчого складу підполковником ОСОБА_1 .

Зазначені обставини встановлені рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року у справі № 826/9277/18, зміст якого орпилюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги у справі, що переглядається апеляційним судом, позивач зазначав, що недостовірна інформація, викладена в Акті службового розслідування № 306/2/2066 від 05 квітня 2018 року, стала підставою для прийняття наказу Міністерством оборони України від 11.04.2018 р. №64 КП "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", згідно з яким ОСОБА_1 понижено в посаді.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала справа № 826/9277/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів.

Предметом розгляду вказаної справи було оскарженнянаказупро притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності № 64-КП від 11 квітня 2018 року та наказу Першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ № 381 від 10 липня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року залишено без змін.

З рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року вбачається, що висновки службового розслідування стосовно позивача досліджені судом та вина останнього повністю доведена, а тому командир військової частини мав підстави прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року встановлено, що службове розслідування було призначено та проведене відповідно до порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608.

Згідно з п. 3 р. ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Перелік підстав для проведення службового розслідування сформульовано як невичерпний, і в даному випадку службове розслідування відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2018 року №152 "Про призначення службового розслідування" підпадає під вказані положення п. 1 р. ІІ Порядку № 608, а також воно проведено згідно з прямою вказівкою (дорученням), викладеним в акті перевірки від 30.03.2018 року окремих питань щодо організації харчування військової частини НОМЕР_1 та виконання умов договору ТОВ "УКРПРОДАКОРД ОР".

Тобто, Акт службової перевірки, за результатами якої позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, складено як наслідок проведеної перевірки, призначеної з передбачених законодавством підстав, відповідно до передбаченої мети проведення службового розслідування, на підставі письмового наказу командира (начальника).

Звертаючись із позовом в порядку адміністративного судочинства щодо правомірності накладення на нього дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 реалізував спосіб захисту порушеного, як він вважав права, шляхом оскарження наказів Командира військової частини та Міністерства оборони України про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на вказане, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що звернення ОСОБА_1 до суду загальної юрисдикції з позовом про спростування недостовірної інформації, відображеної в Акті службового розслідування, правомірність якого вже досліджувалася іншим судом, фактично спрямоване на повторну оцінку іншим судом обставин, які були предметом розгляду при вирішенні судового спору, вирішеного в порядку адміністративного судочинства.

Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17, «право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом».

Застосовуючи вказані висновки Великої Палати до правовідносин, що виникли у даній справі, яка переглядається апеляційним судом, слід зазначити, що позивач не має права спростовувати інформацію, відображену в Акті службового розслідування № 306/2/2066 від 05.04.2018 року, поза межами адміністративного процесу, оскільки аргументи щодо достовірності такої інформації уже перевірені Окружним адміністративним судом м. Києва у справі № 826/9277/18, де вказаний Акт досліджено в якості доказу.

У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Такий правовий висновок зазначений у постановах Верховного Судувід 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц (провадження № 61-19243св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17 (провадження № 61-40369св18).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року усправі № 464/4433/15-ц (провадження № 61-26281св18).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до незгоди скаржника з висновком суду, та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.