Постанова

Іменем України

19 червня 2023 року

м. Київ

справа № 678/1127/21

провадження № 61-9109св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області,

третя особа- ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року в складі судді Цибульського Д. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2022 року в складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Гринчука Р. С., Костенка А. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа - ОСОБА_2 , про внесення змін до договору оренди земель водного фонду,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Летичівська селищна рада), третя особа - ОСОБА_2 , про внесення змін до договору оренди земель водного фонду.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 20 листопада 2009 року між Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області (далі - Летичівська РДА) та ОСОБА_2 укладено договір оренди земель водного фонду, за умовами якого Летичівська РДА передала ОСОБА_2 у строкове платне користування для рибогосподарських потреб земельну ділянку площею 86,03 га, в тому числі під водним дзеркалом - 76,43 га, під дамбою - 1,02 га, під чагарником у прибережній смузі - 8,58 га, з кадастровим номером :06:016:0001, розташовану неподалік с. Рудня Летичівського району Хмельницької області (далі - земельна ділянка).

15 квітня 2016 року позивач придбав на біржі майно Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі - СТОВ «Мрія»), а саме - греблю ставу в с. Рудня Летичівського району Хмельницької області, протяжністю 150 м. За результатами аукціону 21 квітня 2016 року між позивачем і СТОВ «Мрія» в особі ліквідатора Іващука В. А. укладено договір купівлі-продажу майна, після чого право власності на гідротехнічну споруду - греблю ставу було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Оскільки позивач набув право власності на греблю ставу, яка розташована на орендованій земельній ділянці, то до нього перейшло право оренди цієї ділянки в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд внести зміни до договору оренди земель водного фонду від 20 листопада 2009 року, укладеного між Летичівською РДА та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, а саме:

- абзац 1 (преамбула) викласти в редакції: «Орендодавець: Летичівська селищна рада в особі голови селищної ради Тисячного Ігоря Івановича, який діє на підставі законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про оренду землі», Земельного і Водного кодексів України, з одного боку, та Орендар - гр. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), з другого боку, уклали цей договір про нижченаведене»;

- пункт 2.2 викласти в редакції: «На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - гребля, протяжністю 150 м, що належить на праві власності Орендарю»;

- розділ 15 викласти в редакції: «15. Реквізити сторін. Орендодавець: Летичівська селищна рада, адреса: 31500, Хмельницька область, смт Летичів, вул. Героїв Крут, 2/1, ідентифікаційний код 04404548, банківські реквізити; Орендар: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 12 вересня 2012 року, адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 »;

- розділ 16 викласти в редакції: «16. Підписи сторін. Орендодавець: голова Летичівської селищної ради Тисячний І. І.; Орендар: ОСОБА_1 ».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Летичівський районний суд Хмельницької області рішенням від 24 травня 2022 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що договір оренди землі був укладений між Летичівською РДА та ОСОБА_2 до набуття ОСОБА_1 права власності на греблю ставу. Як власник нерухомого майна ОСОБА_1 не позбавлений можливості заявити негаторний позов про усунення перешкод у користуванні греблею ставу зокрема шляхом заявлення вимоги про припинення договору оренди в частині ділянки, на якій це майно розміщено. Заявивши вимоги до Летичівської РДА про внесення змін до договору оренди землі, ОСОБА_1 обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, а також ним заявлено позов не до всіх належних відповідачів.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 набув право власності на греблю ставу протяжністю 150 м, яка розташована на переданій в оренду ОСОБА_2 земельній ділянці, а тому до позивача перейшло право оренди лише земельної ділянки, на якій безпосередньо розташована гребля ставу та яка необхідна для її обслуговування. Оскільки укладений між Летичівською РДА та ОСОБА_2 договір оренди земель водного фонду від 20 листопада 2009 року в частині оренди земельної ділянки, на якій безпосередньо розташована гребля ставу та яка необхідна для її обслуговування, припинився щодо ОСОБА_2 , однак діє на тих самих умовах стосовно ОСОБА_1 як нового власника, то останній вправі вимагати внесення відповідних змін до договору оренди в частині орендованої ним земельної ділянки. Водночас позивач не надав належні та допустимі докази про розмір і конфігурацію земельної ділянки, право оренди якої він набув, а тому його позов не підлягає задоволенню.

Також суд зазначив, що ОСОБА_1 обрав належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, однак не довів свої вимоги в суді, а висновок суду першої інстанції про обрання ОСОБА_1 неефективного способу захисту порушеного права є помилковим, однак ця невідповідність не вплинула на правильність вирішення спору, тому суд апеляційної інстанції вважав недоцільним скасовувати чи змінювати судове рішення.

Разом з цим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки його заявлено не до всіх належних відповідачів.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року і постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, позивач просив внести зміни в договір оренди земель водного фонду від 20 листопада 2009 року, що стосується сформованої земельної ділянки водного фонду площею 86,03 га, у тому числі під водним дзеркалом 76,43 га, під дамбою - 1,02 га та 8,58 га під чагарниками в прибережній смузі для обслуговування ставу для рибогосподарських потреб, що знаходиться на території Руднянської сільської ради біля с. Рудня (кадастровий номер :06:016:0001) у зв`язку з тим, що земельна ділянка нерозривно пов`язана з гідротехнічною спорудою - дамбою, яка перебуває у власності позивача. Існування об`єкта водного фонду - водосховища без утворюючого об`єкта гідротехнічної споруди - греблі є неможливим, а тому виділення частини земельної ділянки водного фонду окремо від іншої частини земельної ділянки водного фонду для обслуговування гідротехнічної споруди є не допустимим. Крім того, цільове призначення земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб (користування водоймою з гідротехнічними спорудами) згідно з договором оренди (пункти 5.1, 5.2) можна забезпечити лише за умови використання дамби, що визначає існування водного об`єкта. Тому заявник вважає, що суд апеляційної інстанції не лише порушив норми матеріального права, але й не дослідив, що вказати додатково конфігурацію та площу земельної ділянки для обслуговування дамби є неможливим, оскільки така дамба є безпосередньою частиною водного об`єкта.

Також заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог із тих підстав, що позов заявлено не до всіх належних відповідачів. Зазначає, що право оренди ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку припинилося з часу набуття позивачем права власності на об`єкт, який розташований на цій земельній ділянці, тому ОСОБА_2 не міг бути відповідачем у справі, оскільки його право в силу закону припинене.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із Летичівського районного суду Хмельницької області.

Справа надійшла до Верховного Суду в грудні 2022 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що розпорядженням Летичівської РДА від 18 червня 2009 року № 272/2009-р передано ОСОБА_2 із земель державної власності земельну ділянку водного фонду, розташовану під водним об`єктом (ставом) площею 86,03 га, в тому числі 76,43 га - під водним дзеркалом, 1,02 га - під греблею, 8,58 га - під чагарником у прибережній смузі, на території Руднянської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, в оренду строком на 20 років для рибогосподарських потреб.

На підставі цього розпорядження 20 листопада 2009 року Летичівська РДА та ОСОБА_2 уклали договір оренди земель водного фонду, який 14 грудня 2009 року був зареєстрований у Летичівському районному відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» за № 74 (а. с. 13-17).

15 квітня 2016 року Першою українською міжрегіональною товарною біржею проведено аукціон з продажу майна СТОВ «Мрія». Відповідно до протоколу проведення аукціону № 16/12 ОСОБА_1 придбав плодові насадження на площі 61,6 га та греблю ставу протяжністю 150 м у с. Рудня Летичівського району Хмельницької області.

Згідно з договором купівлі-продажу майна від 21 квітня 2016 року, укладеного між СТОВ «Мрія» в особі ліквідатора Іващука В. А. та ОСОБА_1 , СТОВ «Мрія» зобов`язалося передати у власність ОСОБА_1 вказані плодові насадження та греблю ставу, а той - оплатити вартість майна (а. с. 33, 34).

22 квітня 2016 року СТОВ «Мрія» та ОСОБА_1 підписали передавальний акт щодо вказаного майна, а 31 жовтня 2016 року державний реєстратор Андрієвська М. В. зареєструвала право власності ОСОБА_1 на греблю ставу протяжністю 150 м у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності - 17176631) (а. с. 35-37).

22 грудня 2021 року державний реєстратор Андрієвська М. В. зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :06:016:0001 (номер запису про право власності - 45970649) і право ОСОБА_2 як орендаря (номер запису про інше речове право - 45970935).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Предметом позову у цій справі є вимога про внесення змін у договір оренди шляхом заміни сторони в договорі на підставі статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України у зв`язку з набуттям позивачем права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці.

Частиною першою статті 120 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічні положення містить стаття 377 ЦК України, відповідно до вимог якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Договір оренди землі припиняється, зокрема у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці (абзац восьмий частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене (постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 922/3655/17 та від 07 листопада 2018 року в справі № 910/20774/17).

Колегія суддів звертає увагу, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, при цьому на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

При цьому документальне оформлення вибуття з договору оренди попереднього орендаря (землекористувача) не впливає на обсяг права нових власників майна, оскільки умови основного договору оренди для особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, залишаються незмінними з моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу, а отже, момент звернення нового власника майна до орендодавця щодо внесення змін до такого договору оренди не впливає на обсяг прав та умови договору, що встановлені для попереднього землекористувача в силу прямої норми закону.

Водночас у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований у межах загального масиву орендованої земельної ділянки, до нового власника переходить право оренди земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та яка необхідна для його обслуговування. При цьому площа та конфігурація такої земельної ділянки має бути чітко визначена згідно державних будівельних, санітарних, пожежних норм і правил за результатами проведення у справі земельно-технічної та будівельно-технічної експертиз.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16, відповідно до якого до покупця об`єкта нерухомого майна переходить право на частину земельної ділянки, на якій розміщене придбане ним нерухоме майно та яка необхідна для обслуговування цього майна, розмір якої має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.

За змістом частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 набув право власності на греблю ставу протяжністю 150 м, яка розташована на переданій в оренду ОСОБА_2 земельній ділянці.

Однак, звертаючись до суду з позовом про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, який укладений між Летичівською РДА та ОСОБА_2 , позивач відповідачем зазначив лише Летичівську селищну рада Хмельницького району Хмельницької області.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, свідчить про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року в справі № 200/5013/17 (провадження № 61-4050св21) вказано, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Спір про визнання прав за договором оренди земельної ділянки припиненими впливає на права та обов`язки як орендаря такої земельної ділянки, так і її орендодавця, тому належними відповідачами в справі, що переглядається, є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (постанова Верховного Суду від 19 липня 2022 року в справі № 193/1234/19 (провадження № 61-15540св21).

У постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17, від 16 вересня 2022 року в справі № 642/2316/20).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що спір щодо права користування спірною земельною ділянкою виник між ним, Летичівською селищною радою як власником земельною ділянкою та ОСОБА_2 як орендарем всієї земельної ділянки. Натомість, звертаючись із зазначеним позовом до суду, позивач відповідачем зазначив лише Летичівську селищну раду.

Тому, врахувавши предмет і підстави заявленого позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 як орендар земельної ділянки за чинним договором оренди має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами і повинен брати участь у справі як співвідповідач.

ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі як співвідповідач, а брав участь у судовому процесі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тому він був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені статтею 49 ЦПК України.

За таких обставин, установивши, що ОСОБА_2 як орендар за договором оренди земельної ділянки залучений до участі в справі як третя особа, а клопотання про залучення вказаної особи до участі в справі як співвідповідача позивач не заявляв, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки його заявлено не до всіх належних відповідачів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлений права на пред`явлення відповідного позову з визначенням належного складу учасників (сторін, третіх осіб) для захисту своїх прав та інтересів, у порядку визначеному законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко