КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/17252/21 Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.О.

Провадження №22-ц/824/12797/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

05 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кірсік Сніжани Володимирівни - представника ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири; визнання право власності на частку квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири, визнання право власності на частку квартири.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2003р. з ОСОБА_5 . Від шлюбу в них народилися діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на предметом якої була і спірна квартира.

Після оформлення спадщини, частка відповідачки у спірній квартирі становить 1/6 частину, також по 1/6 частини цієї квартири належать неповнолітнім дітям, а 1/2 частина їх матері позивачці по справі.

Відповідач ОСОБА_4 в квартирі не проживає та не зареєстрована, частка яка належить їй на праві власності не може бути виділена в натурі, а тому враховуючи неподільність квартири та незначний розмір частки відповідачки у спірній квартирі, спільне володіння та користування квартирою неможливе.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 12 липня 2023 року адвокат Кірсік С.В. - представник ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що 1/6 частка ОСОБА_4 становить 7,4 кв.м, що включає житлову та нежитлову площу, загальна площа квартири складає 44,8 кв.м. Оскільки житлова площа квартири складає 30,3 кв.м, на частку Відповідача припадає 5,05 кв.м., що унеможливлює виділення кожному із співвласників окремої ізольованої кімнати. Враховуючи зазначене, частка ОСОБА_4 в даній квартирі є незначною, а квартира є неподільною.

Крім того, позивачами по справі надано належні та допустимі докази, про наявність іншого житла у Відповідача, а тому припинення не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_4 .

Звертає увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_4 є власницею:

- 1/12 частин у квартирі АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 113,8 кв.м. - частка Відповідача 9,43 кв.м.)

- 1/12 частин у квартира АДРЕСА_2 (загальна площа квартирі 214,3 кв.м. - частка Відповідача 17,85 кв.м.)

- 1/24 частин у квартирі АДРЕСА_3 (загальна площа квартири 344,8 кв.м. - частка Відповідача 14,36 кв.м.)

- 1/24 частин у квартирі АДРЕСА_4 (загальна площа квартири 94,0 кв.м. - частка Відповідача 3, 91 кв.м.), в той же час 1/2 вказаної квартири належить доньці ОСОБА_4 .

Як вбачається із зазначеного, більшість часток, що є у власності Відповідача мають значно більшу площу.

Окрім того, як зазначалось в позовній заяві, ОСОБА_4 фактично проживає у будинку по АДРЕСА_5 , на який умисно не реєструє право власності (копія експертного висновку додається).

Позивач вважає, що нею надані належні, допустимі і достатні докази наявності іншого житла у ОСОБА_4 .

Натомість відповідач не надала суду жодних заперечень суду з приводу відсутності у неї житла чи непридатності наявного житла.

Зазначила, що спільне проживання з ОСОБА_4 неможливо через неприязні стосунки, крім того, лише ОСОБА_1 несе тягар утримання квартири, сплачує комунальні послуги з моменту набуття права власності та до сьогодні та борги, які виникли до моменту вступу у спадщину. Жодних витрат ОСОБА_4 по утриманню майна не несе.

Щодо спливу терміну дійсності звіту про оцінку зазначає, що позивачі звернулись до суду 06.05.2021 року. Справа розглядалась судом першої інстанції до 31.05.2023 року. ОСОБА_4 особисто участі у розгляді справи не брала. Її участь була забезпечена представником, відзиву не подавала, однак по суті позовні вимоги визнавала, не була згодна лише з визначенням ринкової вартості.

Представником ОСОБА_4 було подано клопотання про долучення доказів з відповідним звітом про ринкову вартість та клопотання про призначення експертизи щодо визначення ринкової вартості квартири, у яких 15.06.2022 року судом першої інстанції було відмовлено.

Відзиву подано не було.

У судовому засіданні адвокат Кірсік Сніжани Володимирівни - представник ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2019р. (а.с. 20), після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , власниками квартири АДРЕСА_6 є сторони, у наступних частках:

- позивачка ОСОБА_1 - частина;

- позивачки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_4 по 1/6 частині кожній.

Згідно з Висновком про оцінку майна № 18-210323-098 ТОВ «Екфард» (а.с. 29-42), частка, що оцінювалося оцінювачем становить 1/1, ринкова вартість спірної квартири становить - 1030000,0 грн.; дата оцінки - 23 березня 2021р.; термін дії - звіту - 6 місяців від дати оцінки.

09 квітня 2021р. на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва позивачка ОСОБА_1 внесла 171666,7 грн., з вказаним позовом до суду сторона позивачів звернулася 12 травня 2021р.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідачка має зареєстровані права спільної часткової власності на житлові приміщення (а.с. 43-46), при цьому її частка становить по 1/12 частин: квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 ; по 1/24 частин: квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 .

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов не ґрунтується на вимогах закону, проведена оцінка майна втратила свою чинність, не доведені обставини на які посилається позивач. Крім того позивач не заявляла вимоги про стягнення на користь відповідачки компенсації вартості належної відповідачці 1/6 частини квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається при зверненні із позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилалася на те, що частка у праві спільної власності ОСОБА_4 є незначною (1/6), не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування квартирою є неможливим, оскільки відповідач не бере участі в утриманні майна, не цікавиться його станом, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам останньої, яка має на праві власності інше житло. Тому ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просила: припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_6 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 1/18, ОСОБА_2 1/18, ОСОБА_3 .

Вимога щодо стягнення компенсації заявлена не була.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3).

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно спливу терміну дійсності звіту про оцінку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до звіту про оцінку майна №18-210323-098 датою оцінки прийнято 23.03.2021, термін дії звіту - 6 місяців від дати оцінки.

Так, законодавство не містить чіткого визначення щодо терміну дії оцінки для пред`явлення в суді.

Проте враховуючи ситуацію на ринку нерухомості на минулі від дати оцінки місяці, якщо в цей час відбувалися події, які могли вплинути на ринкову вартість майна (карантин, локдаун, істотна зміна курсу валют та інші форс-мажорні обставини) безумовно впливають на ринкову вартість і в цілому на кон`юнктуру ринку нерухомості.

Тому в таких ситуаціях для прийняття справедливого рішення по розглянутому в суді справі часто виявляється доцільним замовити повторну експертну оцінку майна.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

На підставі наведеного, керуючисьст. ст. 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кірсік Сніжани Володимирівни - представника ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко