Провадження № 2/537/96/2023
Справа № 537/1967/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.06.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання Бакай М.С., представника позивача Близнюк М.С., Стрижак С.В., ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному мані та визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку,
В обґрунтуванні позову вказав, що він, ОСОБА_2 , є власником 3/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 03.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І. та договору дарування від 03.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В.
Згідно договору дарування від 03.09.1996 року ОСОБА_4 подарувала йому та його рідній тітці по материнській лінії ОСОБА_5 , в рівних долях житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А,а,а1» житловою площею 34,4 кв. м., сараю «Б,б,б1,бп», вбиральні «В», колодязя «К», огорожі № 1,2,3, бруківки, колонки, розташованих на земельній ділянці державного фонду розміром 680 кв. м.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадкоємицями померлої, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, в рівних частках є її : син ОСОБА_6 , громадянин Російської Федерації, місце проживання якого на день видачі свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 та дочка ОСОБА_3 , місце проживання якої на день подання заяви про прийняття спадщини було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_6 прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини вищевказаного будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яку в подальшому подарував йому відповідно до договору дарування від 03.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В.
ОСОБА_3 лише прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку не оформлювала та не отримувала.
Таким чином, йому та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 3/4 та 1/4 відповідно частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку № 31-32 від 19.07.2022 року, складеного судовим експертом Маківським М.В., житловий будинок згідно з ідеальними частками співвласників розподілу не підлягає, так як виділити сторонам ізольовані приміщення з окремими виходами, які можуть бути використані, як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири не представляється можливим. На 1/4 частину житлового будинку припадає 11,83 кв. м.
Враховуючи те, що в даному випадку частка співвласника житлового будинку ОСОБА_3 , є незначною - становить 1/4 частину нерухомого майна, розподіл житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в праві спільної часткової власності з технічної точки зору - не можливий, а тому зазначений житловий будинок за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною.
Протягом багатьох років він одноособово утримує зазначене домоволодіння - оплачує всі комунальні послуги, здійснюю поточний ремонт, дбає про прибудинкову територію. Але при цьому він позбавлений можливості здійснювати будь-які дії відносно своєї частки будинку, оскільки така частка не може бути виділена в окреме домоволодіння. Без згоди іншого співвласника він навіть не може здійснити капітальний ремонт будинку з укріпленням його фундаменту та даху, що призводить до його поступового руйнування. Також за даних обставин він позбавлений можливості отримувати субсидію на оплату комунальних послуг, що наразі в умовах воєнного стану та суттєвого збільшення цін на товари та послуги, є для нього та його сім`ї суттєвою проблемою.
Єдиним виходом з ситуації, що склалася, є набуття ним права власності на 1/4 частину домоволодіння з виплатою грошової компенсації власнику іншої 1/4 його частини - ОСОБА_3 . За таких умов, він будучи одноособовим власником будинку, міг би в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися ним, утримувати в належному стані.
Крім того, звертає увагу суду на те, що він з відповідачем не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно, та не ведуть спільного господарства. З підліткового віку ОСОБА_3 виявляє ознаки неадекватної поведінки, схильна до бродяжництва, зловживання алкогольними напоями. Після смерті її матері ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодного дня в будинку вона не проживала, має зареєстроване місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач всупереч вимогам ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, тягаря утримання будинку не виконує, комунальні послуги не сплачує, житловим будинком не користується понад п`ятнадцять років, фактично проживає за іншою адресою. Порядок користування нерухомим майном між ним та ОСОБА_3 не встановлювався, ні за домовленістю між сторонами, ні судовим рішенням.
Таким чином, враховуючи те, що частка відповідача у спільній частковій власності є незначною, поділ житлового будинку в натурі між співвласниками, або виділ співвласнику частки у спільному майні є технічно неможливий, відповідач тривалий час в житловому будинку не проживає, не утримує його, не вносить жодних коштів у рахунок його ремонту та плати комунальних послуг, спільне володіння і користування майном є неможливим.
Зважаючи на те, що відповідач зареєстрована та фактично проживає за іншою адресою, не має міцних зв`язків зі спірними житловим будинком, на думку позивача припинення за рішенням суду права власності відповідача на частку у спільному майні - житловому будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_3 та членам її сім`ї (яких у неї немає).
20.09.2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання.
21.03.2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті.
В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_1 не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують та прохають задовольнити.
В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, хоча про час місце та день розгляду справи належним чином була повідомлена, правом на подання відзиву не скористалась.
Враховуючи, що відповідач, яка була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи повторно не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, відзиву не подала та з урахуванням наявних заяв учасників справи, суд вирішив на підставі ст. 211, 247, 280 ЦПК України, провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у суду матеріалів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 03.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-3358, є власником 1/2 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .
Згідно означеного договору дарування від 03.09.1996 року, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в рівних долях житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А,а,а1» житловою площею 34,4 кв. м., сараю «Б,б,б1,бп», вбиральні «В», колодязя «К», огорожі № 1,2,3, бруківки, колонки, розташованих на земельній ділянці державного фонду розміром 680 кв. м.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадкоємцями померлої, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, в рівних частках стали її : син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_3 .
ОСОБА_6 прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини вищевказаного будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яку в подальшому подарував ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 03.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В. зареєстрованим в реєстрі за № 2973.
Таким чином, на підставі договору дарування від 03.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В. зареєстрованого в реєстрі за номером 2973, ОСОБА_2 є власником 1/4 частини будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .
Згідно листа Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.02.2022 року № 67/01-16 ОСОБА_3 , місце проживання якої на день подання заяви про прийняття спадщини було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , лише прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку станом на 23.02.2022 року не отримувала.
Таким чином, судом встановлено, що право власності на 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-3358 та договору дарування від 03.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В. зареєстрованого в реєстрі за номером 2973.
А право власності на 1/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , успадкувала ОСОБА_3 , однак свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку не отримувала та не реєструвала право власності.
Означене також підтверджується інформаційною довідкою №306932521 від 09.08.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Згідно технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_1 виданого 24.08.2009 року житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку «А,а,а1» загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 34,4 кв. м., сараю «Б,б,б1» льоху «Бп», вбиральні «В», колодязя «К», водогону «кв», огорожі № 1,2 бруківки, розташованих на земельній ділянці державного фонду розміром 680 кв. м.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини, що виникли у цій справі, стосуються припинення права власності на частку у спільному майні.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток із мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Поняття і види права спільної власності визначено статтею 355 ЦК України, відповідно до частини першої якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
Таким чином, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року у справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року у справі № 629/511/17.
Таким чином, необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Звертаючись до суду із позовом про припинення права власності позивач посилається на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника, та що позивач вніс на депозитний рахунок суду дійсну вартість частки відповідача в спільному майні.
Відповідач, як зазначалося вище в судове засідання не з`явилася, правом на подання відзиву не скористалася.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .
Згідно інформаційних довідок №306934911, 306931589 від 09.08.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 не зареєстровано.
Однак, згідно відповіді КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» від 16.06.2023 року №61/2657 за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року в комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» зареєстровано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 (частка 1/1) на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Комсомольською міською радою народних депутатів від 30.01.2003 року.
Тож судом встановлено наявність у ОСОБА_3 у власності житла.
З викладеного вбачається, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача ОСОБА_3 , як співвласника, так як остання має у власності житло, а частка майна, право власності відповідача на яку позивач прохає припинити, є незначною і не може бути виділена в натурі.
При цьому, як вказувалося вище, позивачем було внесено суму вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Таким чином, судом встановлено наявність необхідних обставини, передбачених ст. 365 ЦК України, для ухвалення рішення про припинення права особи на частку у спільному майні, а тому позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача.
Згідно позовної заяви попередній орієнтовний розрахунок судових витрат становить 3 492,40 грн. і складається з 2 500,00 грн. - оплата висновку судового експерта Маківського М.В. № 31-22 від 19.07.2022 року, 992,40 грн. - оплата судового збору. У позовній заяві позивач прохав покласти судові витрати на відповідача.
Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на відповідача.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273, 280 ЦПК України суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному мані та визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку, задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 права власності на означену 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця поживання: АДРЕСА_4 ), судовий збір в сумі 992,40 грн та витрати за проведення експертизи 2500 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.І. Хіневич