Справа № 303/1470/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року у складі судді Монич В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє ОСОБА_3 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державний реєстратор Тячівської міської ради Лазар Діана Василівна, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання протиправним, скасування рішення та запису про реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_3 , звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що державним реєстратором Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діаною Василівною 23.10.2020 року здійснено реєстрацію права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Підставою для державної реєстрації речового права на нерухоме майно стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54778539 від 26.10.2020.

Підставою для виникнення права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено Іпотечний договір №295/23-2007, виданий 01.11.2007 року приватним нотаріусом Тромпак Н.В., Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки серія та номер 4997,виданий 26.05.2020 видавник: ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивачі вважають проведену Державну реєстрацію речового права на нерухоме майно протиправною, оскільки повідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб позивачі не отримували; на момент набуття права власності на предмет іпотеки, оцінка майна не була проведена; реєстрація права власності здійснювалась всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення, так як вказаний будинок підпадає під дію даного закону, є постійним місцем проживання позивачів, іншого нерухомого майна у їх власності не має.

На підставі наведеного позивачі просили визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу),індексний номер: №54778539 від 26.10.2020 року про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи», права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності, номер запису 38847333 від 23.10.2020 року на нерухоме майно, реєстраційний номер 227, а саме на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за товариством за ТОВ «Кредитні ініціативи» , .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача - державного реєстратора, та обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, що є самостійними та достатніми підставами для відмови у позові. Суд помилково розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження, однак така підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Суд не врахував, що державна реєстрація права власності за позивачем на вказане домоволодіння проведена на законних підставах, позивачами не подано доказів відсутності іншого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні в режимі відео конференції представник апелянта ОСОБА_7 підтримала подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивачі, їх представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи установлено, що 01 листопада 2007 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №131/8-07 (надалі - Кредитний договір), на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 63700,00 доларів США на строк до 31 жовтня 2017 року зі сплатою за користування кредитним коштами 11% річних (а.с. 85-90).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 01 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір№295/23-2007, на підставі якого в іпотеку банківській установі було передано домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 95,6 кв.м. з надвірними будовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав за Договорами іпотеки (Іпотечними договорами), згідно з яким відповідач набув прав іпотекодержателя за договорами вказаними в Додатку №1., в тому числі і за Іпотечним договором від 01.11.2007 року за №295/23-2007, який укладений з ОСОБА_1 , ОСОБА_2

ТОВ «Кредитні ініціативи» 01.06.2020 року, 04.09.2020 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , надіслано вимоги про усунення порушень основного зобов`язання. Дані рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень свідчать, що такі вимоги не були отримані позивачами.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що державним реєстратором Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу),індексний номер: №54778539 від 26.10.2020 року про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності, номер запису 38847333 від 23.10.2020 року на нерухоме майно, реєстраційний номер 227, а саме на вказане домоволодіння за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно приписів ч.1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно із ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною 3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У іпотечному договорі №295/23-2007 від 01.11.2007, сторони обумовили, зокрема п.5.2.1, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом прийняття Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателем (із погашенням Іпотекодавцем за рахунок коштів, отриманих від Іпотекодержателя внаслідок такого прийняття, зобов`язань за Кредитним договором, або без проведення погашення у такий спосіб).

07 червня 2014 року набрав чинності Закон N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону N 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином Закон N 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотеко держателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а сформувала правовий висновок, за яким норми Закону N 1304-VII поширюються як на судовий так і на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне домоволодіння підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, має загальну площу 95,6 кв.м., і не перевищує 250,0 кв.м. Протягом дії Закону N 1304-VII позивачі згоди на застосування позасудового способу не надавали. Іншого нерухомого жилого майна у власності позивачів не має, що стверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 08.02.2021 № 243387406.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Матеріалами справи доведено, що право власності на предмет іпотеки зареєстровано на підставі іпотечного договору № 295/23-2007 від 01.11.2007 року та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 26.05.2020 року. Зі змісту даного повідомлення вбачається, що в ньому зазначено лише про наявну заборгованість по кредитному договору, проте не вказано вартість предмета іпотеки.

Відповідачем не подано доказів, які б підтверджували надсилання та отримання позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 результатів оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, що така погоджувалась з власниками майна, що є порушенням статті 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16

Згідно з положенннями ст.ст. 179, 181, 190, 316, 328, 509, 524, 533, 590, 632,1054 ЦК України, прямої вказівки ст. 37 Закону України «Про іпотеку» , беручи до уваги, що за рахунок предмета іпотеки повинні проводитися розрахунки за кредитним договором, перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися лише з належним визначенням вартості (ціни) такого майна, яка є істотною умовою при відчуженні майна, має істотне значення для іпотекодавця (боржника), предмет іпотеки не може набуватися іпотекодержателем без установлення його вартості (ціни). Дані щодо вартості предмета іпотеки, за якою він набувається у власність іпотекодержателем (оцінка предмета іпотеки), повинні були бути надані державному реєстратору, а останній, своєю чергою, зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів відповідним вимогам законодавства.

Доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними і не заслуговують на увагу.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інтенції дійшов правильних висновків, що державна реєстрація права власності за відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проведена неправомірно, з порушенням встановленої законом процедури та порушує законні права позивачів.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав державного реєстратора належним відповідачем у справі. Однак, колегія суддів із цим висновком погодитись не може з врахуванням наступного.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі N 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі N 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі N 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі N 520/17304/15-ц (пункт 63).

Спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (пункт 36).

Зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача існує саме з ТОВ «Кредитні ініціативи» з приводу порушення ним права власності позивача на житловий будинок внаслідок його дій щодо реєстрації за собою цього права.

Отже, заявлена вимога не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача, і немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі N 552/6381/17 (пункт 39)).

З огляду на те, що позивачі заявили позов, зокрема, і до неналежного співвідповідача державного реєстратора, у позові до даного відповідача слід відмовити з вищенаведених підстав.

В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки в даному випадку належним способом захисту є витребування майна, то такі не заслуговують на увагу з врахуванням наступного.

Згідно із ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Способи захисту захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч.2 ст. 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

Матеріалами справи доведено порушення прав позивачів внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи». Як наслідок, суду необхідно встановити належний та ефективний спосіб захисту прав позивача з огляду на обставини справи.

Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Матеріалами справи встановлено, що спірне нерухоме майно не відчужувалось третім особам. На момент звернення позивача з позовом та розгляду справи судом першої інстанції право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи».

Оскільки порушення права власності позивачів відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Кредитні ініціативи», правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер і таке майно не було відчужено до третіх осіб, належним способом захисту порушених прав позивачів є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно прав за ТОВ «Кредитні ініціативи» на дане майно, що відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення і здійснення реєстрації права власності на майно за ТОВ «Кредитні ініціативи»

Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому п.4 ч.2 ст.16 ЦК України та правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21грудня 2022 у справі №914/2350/18.

В даній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог (за яким позивач у позовній заяві повинен вказати спосіб захисту, визначений приписами ЦК Українита ГК України) суперечить завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, та яке є аналогічне і завданню цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інтенції помилково розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження, однак така підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, є обґрунтованими, оскільки справа не є малозначною, заявлений позов містить вимоги немайнового характеру та стосується скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, і така не може розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає правовій позиції висловленій у постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 391/35/19, від 23 червня 2021 року у справі № 336/4409/20.

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. (ч.3 п.7 ст.376 ЦПК України).

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З врахуванням наведеного сплачений позивачами судовий збір в розмірі 1816 грн. підлягає стягненню на їх користь з ТОВ «Кредитні ініціативи» .

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26жовтня 2020 року індексний номер: №54778539 про реєстрацію права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 23 жовтня 2020 року №38847333 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , .

У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державного реєстратора Тячівської міської ради Лазар Діани Василівни, про визнання протиправним, скасування рішення та запису про реєстрацію права власності відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_2 суму 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійки у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: