КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2336/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Торгонської В.М.

за участю сторін:

представника позивача адвоката Субботіної Л.В.

представника відповідача адвоката Селезньової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївни про визнання спадкового договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інни Валеріївни, в якому просить: визнати недійсним спадковий договір, укладений 21.09.2022 року між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. в реєстрі № 693. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову (правничу) допомогу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0436 га. 21.09.2022 року обманним шляхом відповідачка ОСОБА_2 примусила його укласти спадковий договір, скориставшись відсутністю синів. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інною Валеріївною.

Також позивач зазначає, що відповідно до умов укладеного договору відповідачка зобов`язалася виконувати його особисті майнові розпорядження, що полягали в оплаті житлово-комунальних послугах, купівлю продуктів та лікарських препаратів, поховання. Однак у зв`язку з невиконанням умов договору відповідачкою, він мав право розірвати договір, однак у призначений нотаріусом час відповідачка не з`явилась.

Кім того, позивач посилається на те, що цей договір є недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 229 ЦК України, а саме вчинений під впливом помилки.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

15.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що з позивачем вона знайома з 2006 року, оскільки їх земельні ділянки є суміжними. У 2019 році ОСОБА_1 склав заповіт на пасинків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та на неї, ОСОБА_2 на належну йому земельну ділянку. Після того, як ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в лютому 2022 року залишили хворого ОСОБА_1 в безпорадному стані він 21 березня 2022 року власноруч написав заяву, в якій виразив свою волю: «Прошу считать моє заявление как завещание на моего соседа ОСОБА_6 или его жену ОСОБА_7 , которая активно помогает мне выживать». Така заява була написана ОСОБА_1 не в нотаріальній конторі, оскільки на той час діяльність нотаріусів була призупинена, у зв`язку з вторгнення Російської Федерації на територію України. Після того, як нотаріуси поновили свою роботу ОСОБА_1 на підтвердження свого наміру 08 квітня 2022 року склав заповіт на її користь на все своє майно , в тому числі на належну йому земельну ділянку, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., та зареєстрований в реєстрі за №269. Будучі впевненим, що вона з чоловіком доглянуть його до смерті, ОСОБА_1 запропонував укласти договір та доглянути його до смерті. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виїжджаючи до м.Лівів в лютому 2022 року, забрали документи на земельну ділянку , без яких неможливо було укласти договір, 18.08.2022 року ОСОБА_1 видав довіреність на її чоловіка ОСОБА_6 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. та зареєстрована в реєстрі за № 3250, якою уповноважив її чоловіка здійснити дії щодо реєстрації права власності на належну йому земельну ділянку. 21.09.2022 року за ініціативою ОСОБА_1 між ним та нею було укладено Спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., зареєстрований в реєстрі за № 693.

Відповідач вважає, що на момент укладення спадкового договору він відповідав вимогам, передбаченим ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, а саме: зміст спадкового договору не суперечив ст.ст. 1302-1308 ЦК України; сторони договору були дієздатними особами; волевиявлення ОСОБА_1 було вільним та відповідало його внутрішній волі, яка була направлена на відчуження земельної ділянки на випадок його смерті; спадковий договір було укладено в письмовій формі, посвідчений нотаріально, що відповідало ст. 1304 ЦК України; при укладенні Спадкового договору волевиявлення ОСОБА_1 було направлено на настання реальних правових наслідків, а саме: передача права власності на земельну ділянку набувачу після його смерті, який в свою чергу зобов`язаний виконувати розпорядження відчужувана (сплачувати житлово-комунальні послуги за свій рахунок, купувати продукти харчування та ліки за свій рахунок).

Отже відповідач вважає, що немає жодних правових підстав для визнання спадкового договору недійсним ні за ст.229 ЦК України, ні за ст.230 ЦК України.

26 жовтня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Субботіна Л.В. надала до суду письмові пояснення щодо доводів, викладених у відзиві на позовну заяву про визнання спадкового договору недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2023 року було за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інни Валеріївни належним чином завірену копію заяви ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору, укладеного 21.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 633.

В судовому засіданні 12.12.2023 року представник позивача адвокат Субботіна Л.В. позовні вимоги ОСОБА_1 , підтримала повністю з зазначених в позові підстав, та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Селезньова Т.В. у задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на його не доведеність та безпідставність.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що 21 вересня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 (Відчужувач) та відповідачем ОСОБА_2 (Набувач) був укладений спадковий договір, згідно з яким відповідач зобов`язана була виконувати передбачені в договорі розпорядження відчужувача ОСОБА_1 , і в разі смерті останнього набуває право власності на належну йому земельну ділянку АДРЕСА_2 ), загальною площею -0,0436 га, у тому числі за земельними угіддями: 0,0396 га сади, 0,0018 га капітальна одноповерхова, 0,0022 га тимчасова, вільну від забудови. Кадастровий номер земельної ділянки: :42:021:0108. Цільове призначення: для індивідуального садівництва.

Згідно з п. 7 договору, за згодою сторін на «Набувача» покладаються такі обов`язки: оплата житлово-комунальних послуг за рахунок особистих коштів «Набувача»; купівля продуктів харчування та лікарських препаратів за погодженням, на вимогу та за рахунок коштів «Набувача»; поховання «Відчужувача».

Пунктом 9 договору передбачено, що право власності на майно, що є предметом цього договору, виникає у «Набувача» в разі смерті «Відчужувача».

Згідно з ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1304 ЦК).

Набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Відчужувач має право вимагати від набувача вчинення дій майнового або немайнового характеру, покладених на нього за спадковим договором (ст.1305ЦК), і зобов`язаний не складати заповіт щодо майна, яке є предметом договору, та не відчужувати його (ст.1307ЦК). Відповідно, набувач має право вимагати від відчужувача утримання від вчинення зазначених дій і відповідальний перед ним за належне виконання узятих на себе зобов`язань.

Правові підстави визнання недійсними правочинів, у тому числі спадкового договору, визначені нормами глави 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, правочин - правомірна, не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-5 ст. 203, ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З аналізу зазначених норм цивільного законодавства вбачається, що вказаними положеннями встановлено підстави недійсності правочину, наявність яких має існувати на момент вчинення правочину.

В позовній заяві сторона позивача посилається і на вчинення позивачем ОСОБА_1 правочину під впливом помилки і на навмисне введення відповідачкою в оману позивача.

Згідно з ст.229 ЦК України якщо особа,яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків,встановлених законом.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Дія особи під впливом помилки виключає вчинення правочину під впливом обману, і навпаки. Отже, особа не може одночасно діяти і під впливом помилки, і під впливом обману.

Представник позивача стверджує, що між сторонами була домовленість, що позивач зобов`язується передати у власність відповідачки земельну ділянку, а відповідачка зобов`язана доглядати за ним, забезпечувати медичними послугами, ліками, продуктами харчування. Проте домовленості не були виконані відповідачкою.

У судовому засіданні, на підтвердження доводів позивача в якості свідків були допитані ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а за клопотання сторони відповідача допитані ОСОБА_13 , ОСОБА_6 . Проте вказані свідки не підтвердили суду обставин щодо помилки ОСОБА_14 при укладенні спадкового договору.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття особою, яка укладає договір, фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Матеріалами справи не підтверджено обставин, що станом на час укладання договору позивач мав незадовільний стан здоров`я, потребував допомоги чи стороннього догляду.

Про наявність волевиявлення позивача ОСОБА_1 , щодо укладання спадкового договору в такій редакції свідчить власноручний підпис на договорі, яким він підтвердив своє волевиявлення.

Крім того, відповідно до п.13 договору сторони стверджують, що цей договір не є фіктивним, удаваним і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Як встановлено під час розгляду справи в суді, звернення до нотаріуса про розірвання спадкового договору ініціював не позивач ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 діючи від імені позивача на підставі довіреності. Натомість на виконання ухвали суду від 26.10.2023 року, приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Ткаченко І.В. листом від 29.11.2023 року повідомила, що на її адресу заява ОСОБА_1 про розірвання Спадкового договору, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_10 посвідченого 21 вересня 2022 року за реєстровим № 693 не надходила.

Представник позивача не надала належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності волі у позивача під час укладення оспорюваного спадкового договору, зокрема неправильного сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення.

Наступна зміна рішення позивача або ставлення до його наслідків після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки у позивача станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

За встановлених обставин, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївни про визнання спадкового договору недійсним задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 то судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 141,263, 264, 268, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївни про визнання спадкового договору недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 19.12.2023 року.

Суддя Петренко В. С.