Справа № 462/3862/22 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2533/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що на виконання судового наказу Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2020 року у справі № 462/4500/20 про стягнення аліментів на власний дебетний картковий рахунок, відкритий у структурному підрозділі АТ «Таскомбанк» 18 липня 2022 року ним була внесена сума грошових кошів у розмірі 5 000 грн. Наступного дня після декількох невдалих спроб здійснити перерахунок коштів на рахунок Обухівського відділу державної виконавчої служби у Київській області ним було виявлено, що раніше внесені ним грошові кошти на його рахунку відсутні. У відповідь на його звернення на гарячу лінію відповідача йому було повідомлено, що згадану суму коштів було безумовно списано з його рахунку банком з метою погашення заборгованості по кредитному договору. Позивач не погоджується з такими діями банку та вважає їх такими, що порушують його права та інтереси, оскільки жодних кредитних договорів, договорів позики, поруки чи будь-яких інших правочинів із відповідачем ніколи не укладав.

Просив стягнути суму безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 5 000 грн, а також відсотки за користування такими та моральну шкоду, в сумі 7 880 грн..

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено у повному обсязі.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що в нього було відкрито поточний дебетний рахунок в «Izibank», який не передбачав можливості отримання кредитних коштів та, враховуючи вищенаведене, після об?єднання вищезгаданих фінансових установ, жодних додаткових договорів з Відповідачем не укладав.

Наголошує на тому, що обов?язок доведення правових підстав списання грошових коштів з рахунку апелянта в силу імперативних законодавчих норм, що регулюють діяльність фінансових установ в Україні, покладено саме на відповідача.

Також стверджує, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Звертає увагу, що судом порушено норми процесуального права відмовляючи у прийнятті заяв про збільшення позовних вимог, з огляду на той факт, що позивачем не надано належних доказів їх надіслання відповідачу. Вважає, що така відмова не відповідає положенням ст.43 ЦПК України відповідно до якої учасник справи звільняється від обов?язку надсилати іншим учасникам справи або подавати до суду копії документів відповідно до кількості учасників справи, якщо він подає документи до суду в електронній формі.

Стверджує, що судом першої інстанції жодної правової оцінки заявленій вимозі щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. не було надано.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 грудня 2023 року, є дата складення повного судового рішення 21 грудня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не представлено жодних належних та допустимих даних щодо наявності між позивачем та відповідачем АТ «Таскомбанк» будь-яких договірних відносин, в тому числі і відкриття позивачем у відповідача власного карткового рахунку та здійснення відповідачем безпідставного списання та збереження грошових коштів з такого банківського рахунку

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена.

Тому, для застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 ЦК України необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

У позові ОСОБА_1 наголошував, на тому, що 18 липня 2022 року ним було внесено на власний дебетний картковий рахунок, відкритий у структурному підрозділі АТ «Таскомбанк» грошові кошти у сумі 5 000 грн, які наступного дня, 19 липня 2023 року, відповідачем було протиправно списано на погашення кредитної заборгованості. На підтвердження наведеного, до матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію квитанції та роздруківки про рух коштів.

Суд першої інстанції, дослідивши долучену до позовної заяви виписку про рух коштів (а.с. 6), згідно якої 17 липня 2023 року здійснено поповнення картки на суму 4 960 грн., встановив, що в представленій виписці не міститься жодних реквізитів проведеної банківської фінансової операції, будь-яких відомостей щодо платника, яким здійснювалось таке поповнення чи щодо отримувача згаданої суми грошових коштів, підстав та призначення такої банківської операції.

Разом з тим, згідно квитанції № Р2А4-J066-30PH-67YU року (а.с. 7) встановлено, що 17 липня 2023 року відбулось поповнення карткового рахунку на суму 4 960 грн, отримувачем такого платежу зазначено ПАТ «Таскомбанк».

Однак вказана квитанція не містить даних, з яких можливо було б встановити будь-які відомості щодо платника вказаної банківської операції, тобто прив`язка здійснення вказаної фінансової операції конкретною особою у наданому документі відсутні.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, позивач повинен довести конкретні факти порушення його майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що його права та законні інтереси порушені.

Суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів, з яких можливо було б встановити про наявність чи відсутність між позивачем та АТ «Таскомбанк» будь-яких договірних відносин, в тому числі чи відкрито позивачем у відповідача власний картковий рахунок, відомостей про те, що вказана сума списана банком як заборгованість та у зв`язку з чим вона виникла, а також відомості щодо платника, яким здійснювалось поповнення рахунку 18 липня 2022 року в сумі 5 000 грн.

ОСОБА_1 , звертаючись із позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів, впродовж розгляду справи в суді як і першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не був позбавлений права надати докази, які обгрунтовують його позовні вимоги.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем заявлених ним позовних вимог та цілком підставно і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

У зв`язку з відсутністю правових підстав для стягнення грошових коштів з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 , не вбачається також і правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування коштів та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що в позивача було відкрито поточний дебетний рахунок в «Izibank», який не передбачав можливості отримання кредитних коштів та, враховуючи вищенаведене, після об?єднання вищезгаданих фінансових установ, жодних додаткових договорів з Відповідачем не укладав, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Твердження апелянта, що судом порушено норми процесуального права відмовляючи у прийнятті заяв про збільшення позовних вимог, з огляду на той факт, що позивачем не надано належних доказів їх надіслання відповідачу, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду в електронній формі заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.