Справа № 743/956/21
Провадження № 2/743/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Нерус Н.І.,

з участю: прокурора Драшпуль Н.М.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки, розглянувши цивільну справу за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, поданим в інтересах держави в особі Любецької селищної ради, до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Чернігівська обласна державна адміністрація, про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Любецької селищної ради з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , в якому просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2,0 га (кадастровий номер :10:001:0166);

-скасувати рішення державного реєстратора Бобровицької міської ради Чернігівської області Бойко О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.01.2017, індексний номер 33507207 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 розташованої на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166;

-усунути перешкоди у здійсненні Любецькою селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 розташованої на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь держави в особі Любецької селищної ради;

-стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства ОСОБА_1 та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 2,00 га із кадастровим номером :10:001:0166 для ведення особистого селянського господарства із земель державного запасу на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. На підставі вказаного наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області 18.01.2017 внесено відомості про земельну ділянку із кадастровим номером :10:001:0166 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, вказаний наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, на думку позивача, видано з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки як вставлено науково-експертним висновком Інституту водних проблем і меліорації НААН України земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0166 накладається на прибережну захисну смугу річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду. Тому, вказаний наказ суперечить вимогам Земельного та Водного кодексів України, оскільки вказаними нормами не передбачено можливості відведення земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства. Проте, всупереч наведеному ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 20, 59, 83, 84, 122 Земельного кодексу України видано оспорюваний наказ, яким надано у приватну власність земельну ділянку водного фонду для особистого селянського господарства. У зв`язку з чим, наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.01.2017, індексний номер 33507207 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 підлягає скасуванню, що усуне перешкоду у користуванні Любецькою селищною радою земельною ділянкою із кадастровим номером :10:001:0166 та забезпечить територіальній громади можливість безперешкодно реалізувати всі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки. На підставі викладено заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Любецької селищної ради з даним позовом.

У судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, а також зазначив, що питань до спеціалістів Інституту не має та просив оцінювати їхні пояснення з врахуванням викладеного у листі від 25.01.2023.

ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у відзиві на позов заперечував проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що ґрунтується не фактах, а на припущеннях. Зазначив, що при наданні у власність спірну земельну ОСОБА_1 діяло виключно в межах законодавства та не порушувало права Любецької селищної ради. Крім того, заперечує щодо повноважень прокуратури звертатися у даному випадку з позовом від імені Любецької селищної ради, оскільки з викладу обґрунтування позовних вимог не вбачається, які саме інтереси держави порушено і які саме інтереси захищає прокурор, та чому сама Любецька селищна рада не звертається у такому разі з позовом, так як має свою юридичну службу та власний кошторис. Відтак, вважає, що підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави немає, а тому даний позов поданий особою, яка не має процесуальної дієздатності. Вказав, що науково-експертний висновок, на якому базується позов, не може бути доказом у справі, оскільки є необ`єктивним. З урахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позову.

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури у відповіді на відзив зазначив, що обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов, є необґрунтованими та спростовуються викладеними у позовній заяві доводами та поданими доказами.

У запереченні на відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області зазначає, що доводи вказані у відповіді на відзив не підтверджуються належними доказами, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи у судове засідання у своїх поясненнях до позову просив справу розглядати за його відсутності. Також вказав, що спірна земельна ділянка з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» 27.05.2021 належить до земель комунальної власності територіальної громади, а тому Чернігівська обласна державна адміністрація не є розпорядником спірної земельної ділянки.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї докази, вислухавши учасників судового засідання, суд доходить наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.09.2016 №25-15739/14-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої для ведення особистого селянського господарства на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, орієнтований розмір 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

СПД ФОП ОСОБА_2 , на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.09.2016, розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,400 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (сіножаті) на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, надано останньому у власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :10:001:0166) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

18.01.2017 на підставі вищевказаного наказу державним реєстратором Бобровицької міської ради Чернігівської області Бойко О.М. було внесено відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.01.2017, індексний номер 33507207 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 розташованої на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області за ОСОБА_1 .

02.07.2021 між Чернігівською обласною прокуратурою (Замовник) та Інститутом водних проблем і меліорації НААН України (Виконавець) було укладено Договір №04.2.16-21 про виконання науково-дослідних послуг (експертиза), згідно якого Виконавець зобов`язується провести за завданням Замовника науково-дослідні послуги (ДК: 71319000-7 Експертні послуги) щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі, Ріпкинського району, Чернігівської області, а Замовник зобов`язується їх оплатити. Результатом послуг є Звіт з НДР: «Науково-експертний висновок щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі, Ріпкинського району, Чернігівської області».

16.07.2021 директором ІВПіМ НААН було затверджено науково-експертний висновок щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі, Ріпкинського району, Чернігівської області.

З вказаного науково-експертного висновку Інституту водних проблем і меліорації НААН України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0166 накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду.

Допитані у судовому засіданні спеціалісти Інституту водних проблем і меліорації НААН України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які складали вищевказаний висновок, вказали, що дослідження водного об`єкту відбувалося за місцем його розташування, на що було оформлено відрядження та бралися відповідні дозволи. Вивчивши картографічні та історичні документи, було зроблено висновок, що р. Вербка є протокою р. Дніпро. Зазначили, що на підготовчих етапах при складанні висновку бралася до уваги супутникова інформація за минулі роки, вивчалися зміни берегової лінії, саме розташування земельної ділянки та всі процеси, які відбувалися на цих територіях. У результаті проведеної роботи підтвердили, що на момент передачі спірної земельної ділянки вона знаходилася в межах 200 м прибережної захисної смуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями ст. ст. 78, 80, 81 Земельного кодексу України закріплено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Статтями 116, 122 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Обласні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відтак, судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг, ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :10:001:0166) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Наведене слугувало підставою для державної реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 за ОСОБА_1 .

Отже, власником земельної ділянки, площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області є ОСОБА_1 .

Статтею 84 Земельного кодексу України визначено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

27.05.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, крім окремих його положень.

З дня набрання чинності пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель перелік яких чітко визначено у Законі.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин, власником та розпорядником земельних ділянок водного фонду за межами населеного пункту була Чернігівська обласна державна адміністрація, водночас з 27.05.2021 землі розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад віднесено до комунальної власності, у зв`язку із чим їх розпорядником є Любецька селищна рада.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі, на землі сільськогосподарського призначення, землі водного фонду. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. (стаття 19 ЗК України).

З матеріалів справи, судом встановлено, що спірна земельна ділянка відносилась до земель сільськогосподарського призначення - сіножаті.

Відповідно до статі 60 ЗК України, статі 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами (ст.58 ЗК України, ст. 4 ВК України).

З науково-експертного висновку від 16.07.2021 Інституту водних проблем і меліорації НААН України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0166, власником якої є ОСОБА_1 , накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду.

Наведене також було підтверджено і при допиті спеціалістів Інституту водних проблем і меліорації НААН України ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі водного фонду.

Статтею 59 Земельного кодексу України установлено, що Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво.

Частинами 7, 8 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України встановлено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Статтею 22 Земельного кодексу України визначено поняття земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання. Так, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Також, пунктом 3 вказаної статті передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отож, нормами ст. 22 Земельного Кодексу України передбачено, що для ведення особистого селянського господарства передаються у власність громадян виключно землі сільськогосподарського призначення, а не землі водного фонду.

Таким чином, вищевикладеними нормами законодавства не передбачено можливості відведення земель водного фонду для особистого селянського господарства, більш того, взагалі заборонено розорювання земель, садівництво та городництво.

Згідно ст.ст. 1, 20, 50-54 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством.

Водночас, відсутність цього проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися, як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадають під нормативно визначену 100-метрову зону від урізу води.

Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14 і від 24 грудня 2014 року у справі № 6-206цс14, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 63.2), від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 41)).

Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14 вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, а також в поставної Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 545/1847/20.

Відповідно до науково-експертного висновку від 16.07.2021 Інституту водних проблем і меліорації НААН України існування та гідрографічні характеристики річки (притоки) Вербка, яка є протокою старичного типу р. Дніпро, підтверджено наявними історичними описами, картографічними матеріалами та матеріалами супутникової зйомки високої роздільної здатності. Земельна ділянки, зокрема з кадастровим номером :10:001:0166, знаходяться на березі річки (протоки) Вербка, та штучно створеного затону з виходом до р. Вербка, але по факту це є однією з проток великої р. Дніпро, тому нормативна ширина прибережної захисної смуги тут має становити 100 м.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України прибережна захисна смуга річки (притоки) Вербка, з урахуванням крутизни схилів більше 3 градусів, має бути встановлена вздовж берегу річки від урізу води (у меженний період) на відстані 200 м.

Таким чином, при винесенні наказу від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області не було враховано, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0166 відноситься до земель водного фонду, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування.

Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному водному об`єкту зокрема.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Законний володілець земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права користування на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, в п. п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: «розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України».

З наведеного вбачається, що набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку грубо порушує права та інтереси територіальної громади, як власника земель, адже з її власності протиправно вибули землі водного фонду, розпорядником яких є Любецька селищна рада, у зв`язку з чим територіальну громаду в особі компетентного органу позбавлено права власності на землю, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які суд вважає належними та допустимими, з урахуванням встановлених обставин, а саме того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0166 накладається на прибережу захисну смугу р. Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро, і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду, що підтверджується доказами і не спростовано відповідачами, то суд дійшов висновку, що наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг підлягає скасуванню, що є підставою для повернення вказаної земельної ділянки державі в особі Любецької селищної ради.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 26 вказаного Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Оскільки суд дійшов висновку про скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг, який слугував підставою проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 , то з урахуванням норм ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення державного реєстратора Бобровицької міської ради Чернігівської області Бойко О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.01.2017, індексний номер 33507207 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 за ОСОБА_1 підлягає скасуванню з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів в дольовому порядку підлягають стягненню судові витрати на користь Чернігівської обласної прокуратури в розмірі 6810 грн., тобто по 3405 грн. з кожного.

Керуючись ст.3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 15, 16, 29, 391 ЦК України, ст.19, 58, 59, 60, 152, 155 Земельного кодексу України, ст. 79, 88 Водного кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури (вул. Шевченка, 1, м. Чернігів), поданий в інтересах держави в особі Любецької селищної ради (вул. Добринінська, 60, смт. Любеч Чернігівського району Чернігівської області, ), до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, ), та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Чернігівська обласна державна адміністрація (м. Чернігів, вул. Шевченка, 7, ), про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2016 №25-19413/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2,0 га (кадастровий номер :10:001:0166).

Скасувати рішення державного реєстратора Бобровицької міської ради Чернігівської області Бойко О.М. з індексним номером 33507207 від 20.01.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), а саме: про реєстрацію за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) права власності на земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 розташованої на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Припинити право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно запису про право власності №18647393 від 18.01.2017.

Усунути перешкоди у здійсненні Любецькою селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :10:001:0166 розташованої на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь держави в особі Любецької селищної ради.

Стягнути в дольовому порядку з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області () та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач - Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA0006008) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) грн., тобто по 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. з кожного з них.

Повний текст рішення складено 07 червня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Павленко