Справа № 447/893/23 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/1161/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря:. Псярук О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного Міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , накладене ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07.11.2022 у справі № 447/2466/22.

Заява обгрунтована тим, що після постановлення зазначеної ухвали стягувачем було подано до державного виконавця заяву про повернення виконавчого документу і постановою від 16.12.2022 виконавчий документ повернуто стягувачу. Крім того, ухвала від 07.11.2022 виносилась без участі боржника та останній був позбавлений можливості давати пояснення по справі, державним виконавцем не було надано до суду достатніх доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. У матеріалах справи відсутні докази, що виконавець надсилав боржнику відповідні вимоги.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що після постановлення ухвали від 07.11.2022 про заборону виїзду у межах виконавчого провадження ВП №65132443, стягувачем було подано до держаного виконавця заяву про повернення виконавчого документу та постановою від 16.12.2022 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Як наслідок, у межах виконавчого провадження було знято всі обтяження у межах виконавчого провадження ВП №65132443, крім обтяження - заборони виїзду.Таким чином, оскільки стягувач ОСОБА_2 фактично відмовився від подальшого примусового стягнення боргу, інші заходи примусового стягнення у межах виконавчого провадження були скасовані, відпала необхідність у застосуванні виняткових заходів обмеження особистої свободи ОСОБА_1 .

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження, щодо ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В судове засідання апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 . Зазначену причину неявки суд визнав неповажною, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їхньої участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що обмеження у праві виїзду за межі України є тимчасовим заходом, спрямованим на обмеження фізичної особи боржника у праві вільного перетинання державного кордону України, що має на меті забезпечення виконання зобов`язань, покладених на таку особу відповідним рішенням суду.

При цьому, як застосування такого заходу до фізичної особи боржника, так і його скасування відноситься до компетенції суду.

Судом встановлено, що 01.04.2021 Залізничним районним судом м.Львова видано виконавчий лист у справі №462/68/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 142 500 доларів США за договором позики.

13.04.2021 Миколаївським відділом державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження № 65132443 з виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого 01.04.2021 Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 142 500 доларів США за договором позики. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07.11.2022 у справі № 447/2466/22 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання ним зобов`язань, згідно виконавчого листа № 462/68/17, виданого 01.04.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 142 500 доларів США.

16.12.2022 стягувачем ОСОБА_2 було подано до держаного виконавця заяву про повернення виконавчого документу на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 16.12.2022, виконавчий лист № 462/68/17 від 01.04.2021 повернуто стягувачу без виконання на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до заяви ОСОБА_2 від 13.12.2022. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відмовляючи у задоволені заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність досліджених обставин справи не дають на даний час підстав дійти висновку про наявність обставин для скасування обмежувальних заходів.

Апеляційний суд вважає вказану позицію суду першої інстанції необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Статтею 6 зазначеного закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, втручання у право фізичної особи боржника на свободу пересування, яке ґрунтується на ст.441 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» може мати легітимну меті тільки у тому випадку, якщо судом буде встановлено факт ухилення такої особи від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

При цьому, саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій.

Разом з тим, суд зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.

З наведеного слід дійти висновку, що обмеження, які накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю є виправданими тільки у тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення такої заборгованості. Дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості (п.122 і 124 рішення ЄСПЛ у справі «Рінер проти Болгарії»).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У даному випадку обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України були застосовані за поданням державного виконавця у межах виконавчого провадження №65132443 з примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, який на підставі ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 16 грудня 2022 року повернуто стягувачу.

Доказів повторного пред`явлення виконавчого листа №462/68/17 матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, а також те, що стягувач ОСОБА_2 відмовився від подальшого примусового стягнення боргу, інші заходи примусового стягнення у межах виконавчого провадження були скасовані, відпала необхідність у застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції наведених обставин не враховано, не надано належної правової оцінки доводам заявника щодо необґрунтованості обмеження його у праві виїзду за межі України, внаслідок чого суд дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2023 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, застосоване ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07.11.2022 у справі №447/2466/22 щодо ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.12.2023

Головуючий

Судді