Справа № 462/2471/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом та уточненням до нього (подано 31.05.2023), в якому просить стягнути з відповідача на його користь 29316, 28 грн. невиплаченої заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 18.05.2000 року працює у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго». Починаючи з січня 2010 року по грудень 2015 року відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру заробітної плати позивача. Зазначає, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється ВРУ за поданням КМУ не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України. Внутрішніми наказами по підприємству, зокрема № 186 від 21.07.2010, № 150 від 23.04.2012, № 170 від 29.04.2013, № 176 від 30.04.2014, № 264 від 27.06.2014 відповідач встановлював мінімальні тарифні ставки робітника першого розряду, на основі яких проводив розрахунок і виплату заробітної плати. Однак, визначена відповідачем заробітна плата не відповідала Закону України «Про державний бюджет», зокрема: наказом № 186 від 21.07.2010 р. встановлено з 01.07.2010 р мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 892,80 грн (з розрахунку мінімальної заробітної пати 744 грн), в той час, як в ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 р визначена у розмірі 888 грн; наказом № 150 від 23.04.2012 р. встановлено з 01.05.2012 р мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 1042,8 грн, натомість, в ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2012 року становила 1094 грн; наказом № 170 від 29.04.2013 р встановлено з 01.05.2013 р мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 1106,40 грн, натомість, в ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 року становила 1147 грн; наказом № 176 від 30.04.2014 р. встановлено з 01.05.2014 р мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 1152 грн (з розрахунку мінімальної заробітної плати 960 грн), натомість, в ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» станом на травень 2014 року мінімальна заробітна плата складала 1218 грн; наказом № 264 від 27.06.2014 р встановлено з 01.07.2014 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду в розмірі 1204,80 грн (з розрахунку мінімальної заробітної плати 1004 грн), натомість, в ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» станом на липень 2014 року мінімальна заробітна плата складала 1218 грн. Зазначає, що він отримав відзив на свою позовну заяву та погоджується з розрахунками відповідача за період з січня 2010 року по жовтень 2012 року, згідно із яким загальна сума заборгованості становить 843,00 грн. Однак, заборгованість відповідача перед ним у період з листопада 2012 року по вересень 2015 року розрахована помилково, і становить 28473,28 грн, а загальна сума заборгованості за період з січня 2010 року по вересень 2015 року становить 29316,28 грн. На підставі викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.05.2023 до суду надійшов відзив від відповідача, в якому зазначено що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки є необґрунтованими. Відповідач зазначає, що розрахунок позовних вимог ним заперечується з підстав, що у період з 01.10.2010 по 01.11.2012 неправомірно застосовується коефіцієнт співвідношення по професії (посаді), безпідставно замінюється коефіцієнт Z із затвердженого по підприємству 1,37 на коефіцієнт 1,62, а також безпідставно нараховано надбавки за високі досягнення праців за період з серпня 2014 року. Позивачем, при проведенні власного розрахунку застосовується наступна формула: посадовий оклад = Мінімальна зарплата * 1,2 * Z * X, де Z - це коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт, X - коефіцієнт співвідношення по професії, посаді заробітної плати. У період позовних вимог з 01.01.2010 року по 01.11.2012 року діяла Регіональна угода між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2010-2011 роки. Вказаною Регіональною угодою не передбачено формули розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців. Тобто за вказаний період правомірною є вимога виключно щодо застосування коефіцієнтів 1,2 та 2, 23. У жовтні 2012 року було укладено Територіальну угоду між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки та профспілковими. Лише в цій Територіальній угоді (в додатках № 1, № 6 до тарифної частини угоди), сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата* 1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата* 1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді). Виключно умовами Територіальної угоди було передбачено відповідні формули розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), в той час, як інші нормативні акти локального характеру (регіональна угода, галузева угода, колективний договір) такої формули не містили. Відтак до 01.11.2012 року при розрахунку посадового окладу позивач неправомірно збільшив заробітну плату на суму отриману внаслідок застосування коефіцієнту співвідношення по професії (посаді). З приводу нарахування надбавки за високі досягнення праці за період з серпня 2014 року, то відповідачем не заперечується право позивача на нарахування доплат і надбавок за високі досягнення в розмірі 20 % посадового окладу за період з 01.01.2020 по 31.07.2014 р. Починаючи з серпня 2014 року позивачу нараховувалися надбавки за високі досягнення у праці у фіксованій сумі, вказаній у службовій записці начальника підрозділу. А тому, вимога про стягнення доплати за високі досягнення за період з серпня 2014 року по вересень 2015 є неправомірною. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також 12.06.20223 року подала суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що в уточненому позові позивачем помилково вказано, що в червні 2013 року він відпрацював 19 днів, оскільки 1 робочий день це робочий день, перенесений з п`ятниці 10.05.2013 року на 01.06.2013 року, а отже в червні 2013 року позивачем відпрацьовано 18 робочих днів.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 96 КЗпП України системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, професійні стандарти та кваліфікаційні характеристики (за відсутності професійних стандартів). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів. Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). За відсутності професійних стандартів таке віднесення може здійснюватися згідно з кваліфікаційними характеристиками. Колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно із наказом № 90-к від 18.05.2000 року прийнятий на посаду електромонтера з ремонту апаратури Р3; А в електроцех по п`ятому розряду тимчасово на час перебування працівника на будівництві; наказом № 128-к від 24.07.2002 року переведений на посаду начальника зміни електричного цеху; наказом № 311-к від 31.08.2007 року 01.09.2007 переведений в Теплоелектроцентраль-1 на посаду начальника зміни електричного цеху/а.с. 14-15/.

Статтею 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою. (ч. 3 ст. 8).

Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 15 Закону «Про оплату праці»).

Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Згідно із ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до п. 1.1.3. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі „Федерація роботодавців ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки та п. 3.1.1. Галузевої угоди на 2013-2015 роки мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Також, п. 1.1.10 вказаної угоди визначено, що класифікація робіт за відповідними тарифними розрядами, віднесення робітників до певних кваліфікаційних розрядів, а керівників, професіоналів і фахівців до кваліфікаційних категорій провадиться роботодавцями згідно з тарифно-кваліфікаційними довідниками за погодженням з профспілковими органами.

05.04.2012 року конференцією трудового колективу ЛМКП «Львівтеплоенерго» було прийнято колективний договір на 2012-2013 роки, пунктом 16.2 якого передбачено, що розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою (додатки №3).

У жовтні 2012 року було укладено Територіальну угоду між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки.

В цій Територіальній угоді (в додатках №1, №6 до тарифної частини угоди), сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді).

Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування котелень, теплових та електричних мереж - було встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду - 1,37.

Згідно із пунктом 4.3. Колективного договору ЛМКП „Львівтеплоенерго на 2009-2010 р.р., 2012-2013р.р. ЛМКП „Львівтеплоенерго погодилося враховувати норми та положення генеральної, галузевої, регіональної та міської угод, а також Закону України «Про Державний бюджет України».

Із схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 р.р. та Додатку № 6 до тарифної частини Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014рр. вбачається, що коефіцієнт співвідношень до тарифної ставки робітника І розряду із техніками 1 категорії становить 1,91.

Як вбачається із акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2 ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 08.10.2013 року проведеної Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області виявлено ряд порушень, зокрема факти порушення вимоги п. 2.2. Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 р., ст. 96, 97 КЗпП України та ч.3. ст. 6 Закону України «Про оплату праці» , яке полягає в тому, що тарифна ставка робітника 1 розряду була розрахована відповідачем з порушенням ст. 95 КЗпП України.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013 року визнано директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накладено на нього стягнення штраф у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. Вказана постанова набрала законної сили і з такої вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП, а саме за порушення вимог п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі Федерація роботодавців ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. ст. 96, 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України Про оплату праці, тарифна ставка розраховувалась з 01.07.2010 р. по 30.04.2012 року, виходячи з мінімальної зарплати 744 грн. при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2010 рік мінімальної заробітної плати з 01.01.2010 р. 907 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2012 р. по 30.04.2013 р., виходячи з мінімальної зарплати 869 грн., при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2012 рік мінімальної заробітної плати з 01.04.2012 р. 1094 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2013 р. розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати 922 грн., при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2013 рік мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 р. 1147 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. Виходячи з наведеного з 01.05.2013 р. годинна тарифна ставка машиніста берегових насосних станцій ІІ розряду становить 11,59 грн., годинна тарифна ставка старшого машиніста турбінного відділу 5 розряду становить 16,53 грн., годинна тарифна ставка слюсаря з ремонту паро газотурбінного устаткування 5 розряду становить 16,23 грн., посадовий оклад начальника зміни станції становить 4199 грн., старший майстер виробничої дільниці 1 гр. 3986 грн., начальник цеху 4214 грн., тобто при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки та в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України Про оплату праці, заробітна плата виплачується по мірі надходження коштів два рази на місяць, а не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата.

Із долученої до матеріалів справи копії окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2015 року вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2009-2010 роки та на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином судом встановлено, що при обрахунку розміру мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, на підставі якого проводилось нарахування заробітної плати працівникам підприємства, відповідачем за відсутності відповідних правових підстав брав за основу самовільно ним визначений розмір мінімальної заробітної плати, що нижчий від законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, а отже мало місце порушення трудових прав щодо належного рівня оплати праці, в тому числі і позивача.

При розрахунку суми недорахованої заробітної плати суд виходить із того, що розмір мінімальної заробітної плати на 2010 - 2015 роки встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Законом України: «Про Державний бюджет на 2011 рік» від 23.12.2010 р № 2857-VI, Законом України: «Про Державний бюджет на 2012 рік» від 22.12.2011 р № 4282-VІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р № 5515-VІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 р № 719-УІІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014р № 80-VІІ і становив: у 2010 р. з 1 січня - 869 гривень, з 1 квітня - 884 гривні, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривні; у 2011 році - у місячному розмірі: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні; у 2012 році у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні; у 2013 році - у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень; у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень, у 2015 році у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами проведено власні розрахунки боргу кожним, різниця в яких полягає у визначенні кількості робочих днів у червні 2013 року, зокрема позивачем вказано 19 відпрацьованих днів, в той час як відповідачем вказано 18 робочих днів. В решті відповідач фактично визнає визначену позивачем суму боргу.

Водночас, на підтвердження правильності проведеного розрахунку відповідачем долучено розпорядження ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 27 від 24.04.2013 року, з якого вбачається, що з метою раціонального використання робочого часу робочі дні перенесено з п`ятниці 10 травня 2013 року на суботу 01.06.2013 року.

За наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість проведеного відповідачем розрахунку, оскільки такий здійснено виходячи із формули, передбаченої Територіальною угодою, мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством України та проведених відповідачем виплат заробітної плати.

Вимогу позивача про стягнення із відповідача недорахованої заробітної плати суд вважає частково підставною на суму 28164 грн(без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України при виплаті). Отже, з урахуванням викладеного, позов слід задовольнити частково.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із врахуванням вказаного, того, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» слід стягнути 1073,60 грн судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 82, 89, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, 12, 16, 82 ЦК України, 43 Конституції України, ст. 94, 96, 97, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 недораховану заробітну плату за період 01.01.2010 року по 30.09.2015 року в сумі 28164 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят чотири) грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України при виплаті.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , місцезнаходження: вул. Д. Апостола, 1, м. Львів.

Суддя Іванюк І.Д.