ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5348/21 Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 22-ц/818/2270/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2023 року по цивільній справі №641/5348/21 за позовом ОСОБА_1 до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, в якій просив: стягнути на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 180 720,00 грн.

Позов мотивовано тим, що постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року у справі № 646/783/18 задоволено його скаргу, скасовано ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 року про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця, та визнано не виявлення головним державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Єщенком О.М. 07 жовтня 2010 року майна боржника - Кредитної спілки «Регіон», за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 6 неправомірним; визнано не виявлення державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Соколовим О.С. 29 листопада 2011 року майна боржника - Кредитної спілки «Регіон», за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 6 - неправомірним. Постанова від 19.07.2018 року набрала законної сили.

Під час апеляційного перегляду скарги судом було встановлено, що дії державних виконавців Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо не виявлення майна боржника є неправомірними.

Також зазначив, що неправомірна бездіяльність державних виконавців призвела до необґрунтованої затримки виконання судового рішення з 22 грудня 2011 року до 29 січня 2018 року, через що останній перебував у пригніченому стані, що супроводжувався небажанням спілкуватися з оточуючими людьми та родичами, що стало наслідком порушення звичного способу життя позивача, чим завдано йому моральних страждань.

Так, у зв`язку із бездіяльністю державних виконавців позивач поніс незаплановані матеріальні витрати, пов`язані із складанням процесуальних документів (витрати на електроенергію, тонер для принтеру, папір для друку), копіюванням письмових доказів, витрати на проїзд до суду тощо. Вказав, що для відновлення душевних та моральних втрат йому необхідний додатковий час, зусилля та матеріальні ресурси.

Вказав, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини при визначенні суми морального збитку слід враховувати вік, матеріальний стан потерпілого, ступінь вини відповідача. Так, позивач вважає законним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 180 720,00 грн.

Просив врахувати практику Європейського суду з прав людини, зазначені докази спричинення моральної шкоди та встановити розмір компенсації адекватним компенсаціям, присудженим ЄСПЛ в аналогічних справах.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити з урахуванням підстав апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована наступними вимогами.

В порушення ч.4 ст.262 ЦПК України, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд не врахував висновок зроблений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року у справі №202/1722/19-ц про те, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, та всупереч ч.1 ст.3 ст.13 , ч.3 ст.49 ЦПК України змінив його позовну вимогу в частині стягнення компенсації за спричинення моральної шкоди з Державного бюджету України на стягнення з Державної казначейської служби України.

В порушення ст.263 ЦПК України суд не дослідив встановлені у постанові апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року справі №646/783/18 докази необґрунтованої тривалої затримки виконання обов`язкового для виконання судового рішення по стягненню на його користь грошових коштів з боржника кредитної спілки «Регіон» внаслідок не виявлення державними виконавцями наявного з 2010 року за адресою АДРЕСА_1 майна державним виконавцем 29 січня 2018 року.

В порушення ст.263 ЦПК України суд не дослідив зазначені ним докази того, що він зазнав розчарування та страждання від необгрунтованої тривалої затримки виконання обов`язкового для виконання, згідно ст.129, 129-1 Конституції України, судового рішення по стягненню на його користь грошових коштів з боржника внаслідок несумлінного невиконання державними виконавцями встановлених ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» своїх обов`язків щодо неупередженого, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій по виявленню майна боржника вживанням встановлених ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що є порушенням присяги державного службовця та невиконання вимог ч.2 ст.19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та представники місцевого самоврядування, їх посадові особи діють лише на підставі, в межах та способом, які передбачені Конституцією та законами України.

Суд не дослідив та не надав оцінку зазначених у моїх поясненнях та проголошеним ним у судовому засіданні доказам пріоритетного застосування практики Європейського суду з прав людини при вирішенні справи №641/5348/21, не дослідив та не надав оцінку необхідності застосування зазначеної ним конкретної судової практики та висновків Європейського суду з прав людини та не застосував її.

Не дослідив висновки Європейського суду з прав людини про те, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Не враховано висновків Верховного Суду, які відповідали висновкам, зробленим у наведених ним у позовній заяві та поясненнях рішеннях ЄСПЛ про те, що існує презумпція того, що невиконання або несвоєчасне виконання владою рішення, яке набуло законної сили спричиняє моральну шкоду.

Відзиву на скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції своє рішенням мотивував тим, що позивачу було заподіяно моральної шкоди, пов`язаної з порушенням його законних прав щодо своєчасного, належного та повного виконання рішення суду, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, знайшли своє підтвердження в процесі розгляду цієї цивільної справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу та здійснюється державними виконавцями на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами.

Таким чином, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, тобто заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період із надходження до суду позовної заяви й до виконання рішення суду.

Наведене узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Так, при визначені розміру моральної шкоди суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених моральних страждань, їх наслідків й інших негативних впливів.

Разом з тим, суд не може погодитись з визначеним позивачем розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 180 720,00 грн, адже з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, тривалості порушення його прав, змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення прав, зокрема, звернення до суду, та враховуючи, що позивач є особою працездатного віку, на питання головуючого про матеріальний стан та доходи інформації не надав, та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що належним та достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Суд вважав, що саме такий розмір моральної шкоди є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не призведе до її безпідставного збагачення.

Відшкодування моральної шкоди суд поклав на Державний бюджет.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року у справі № 646/783/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 року про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця, та визнано не виявлення головним державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Єщенком О.М. 07 жовтня 2010 року майна боржника, Кредитної спілки «Регіон», за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 6 неправомірним, та визнано не виявлення державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Соколовим О.С. 29 листопада 2011 року майна боржника, Кредитної спілки «Регіон», за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 6 - неправомірним. Постанова від 19.07.2018 року набрала законної сили.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду скарги було встановлено, що дії державних виконавців Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо не виявлення майна боржника є неправомірними.

Згідно даних копії паспорту серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові. (а.с. 21)

Відповідно до рентгенограми № 32276 від 09.01.2017 року в лівій стопі ОСОБА_1 виявлено деформацію із наявними артрозними змінами (а.с. 20, 22).

Із розрахунку розміру моральної шкоди, проведеного позивачем за формулою професора ОСОБА_2 , розмір завданої шкоди визначено 180 720,00 грн. (а.с. 17).

На виконання ухвали суду від 09.11.2021 про витребування доказів за клопотанням позивача, директором КНП «Міська поліклініка №3» Харківської міської ради надано інформацію про стан здоров`я ОСОБА_1 та встановлені діагнози (а.с. 73).

Згідно інформації про стан здоров`я ОСОБА_1 наданої директором КНП «Міська поліклініка № 3» ХМР, ОСОБА_1 знаходиться під наглядом лікарів КНП «Міська поліклініка М3»ХМР з приводу: Міопії високого ступеню обох очей. Хронічного бронхіту. Хронічного гастриту ДЕП 2ст. з лікворною дистензією з 2005 року. IXC, атеросклеротичного кардіосклерозу. СН 2А з 2020 року. 3 30.10.2020 по 31.10.2020 знаходився на стац. лікування в КНП «МКЛ № 27» ХМР з приводу: Позалікарняної двобічної пневмонії 4кл.гр.,тяжкий перебіг ЛН ІІІ ст. 3 31.10.2020 по 19.11.2020 стац. лікування в КНП «МКЛ №13»ХМР з приводу: Вірусної двобічної пневмонії. ЛН ІІ ст. 3 20.11.2020 по 24.11.2020 амбулаторне лікування в КНП «Міська поліклініка №3 »ХМР з приводу :Позалікарняної двобічної пневмонії. 09.10.2021 ОСОБА_3 уклав декларацію з лікарем ОСОБА_4 . Оглянутий лікарем-терапевтом, DS: міалгія, цервіко-тораколгія на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта. Призначене лікування (а.с. 73).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сам по собі факт порушення прав стягувача з боку службових осіб відповідача, встановлений вказаною постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року у справі № 646/783/18, яким було задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по цій справі (див. в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua/Review/75415037).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаною чинною постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року у справі № 646/783/18 встановлені наступні обставини про порушення прав позивача внаслідок виконання рішення суду протягом семи років, що перевищує розумні строки, з огляду на невеликий об`єм та складність виконавчих дій.

«Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконанні Фрунзенського ВДВС ХМУЮ перебували виконавчі провадження № 25025822 по стягненню з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 35 477 грн. 73 коп., № 24954724 по стягненню 192 135 грн. 96 коп. боргу, № 25026173 заборгованості у розмірі 120 грн. і №25025330 по стягненню з КС «Регіон» 12 819 грн. 15 коп. 28 лютого 2011 року вказані виконавчі провадження були зведені у виконавче провадження № 21781519 (а.с. 9, 11, 14,16).

07 жовтня 2010 року головний державний виконавець Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Єщенко О.М. у присутності заступника голови правління спостережної ради Старовєрова О.С. та голови правління КС «Регіон» Савенкова О.М. склав акт про вихід за місцем знаходження боржника. Актом встановлено, що КС «Регіон» є орендарем приміщення за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору суборенди нежитлового приміщення. Майно, що знаходиться за даною адресою, орендарю не належить, про що свідчить договір оренди майна.

29 листопада 2011 року в рамках ВП №21781519 державним виконавцем повторно було здійснено вихід за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 6, про що у присутності голови виробничого кооперативу «Гея-Проімпекс-8» Савенкова О.М. складено акт. Встановлено, що за даною адресою боржник не знаходиться, майна, належного боржнику на праві власності, не встановлено. Зі слів ОСОБА_5 боржник за вказаною адресою не знаходиться близько 6 місяців, його місцезнаходження ОСОБА_5 не відомо.

22 грудня 2011 року виконавчі провадження № 25025822, № 24954724, № 25026173, №25025330 повернуті стягувачу на підставі п.п. 2,5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

29 січня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 51890368 державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Капусник К.А. у присутності ОСОБА_5 склала акт про вихід за адресою: АДРЕСА_1 . Виконавче провадження відкрито щодо стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 34 070 грн. 94 коп. Актом встановлено, що за вказаною адресою знаходяться належні КС «Регіон» кондиціонер та жалюзі.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів зведеного виконавчого провадження № 21781519 вбачається, що колишня голова правління КС « Регіон» повідомляла про наявність майна КС «Регіон». Перелік цього майна міститься у складених нею списку № 1 та списку № 2, долучених державними виконавцями до матеріалів виконавчого провадження. Ці документи свідчать про належність боржнику кондиціонеру та жалюзі.

Знаходження вищезазначеного майна за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується даними письмової заяви ОСОБА_6 від 19 лютого 2018 року. Зокрема, ОСОБА_6 , повідомляє, що: « …все майно КС «Регіон» залишилося у офісі по вул. Боротьби у Савенкова».

З матеріалів виконавчого провадження № 51890368 вбачається, що 29 січня 2018 року державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районі міста Харків ГТУЮ у Харківській області Капусник К.А. склала акт про опис та арешт майна КС « Регіон», що складається з жалюзі та кондиціонера. ОСОБА_5 підписав акт про наявність у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , майна, що належить КС « Регіон», і складається із визначених державних виконавцем предметів.

В судовому засіданні державний виконавець Капусник К.А. пояснила, що належність КС «Регіон» майна при складанні акту 29 січня 2018 року встановлено нею зі слів присутніх.

Проте, на запит державного виконавця від 15 червня 2018 року, належність описаного майна КС «Регіон» письмово підтвердив голова «Гея Проімпекс-8» ОСОБА_5 .. Останній у період з 23.03.2010 року по 07.07.2011 року перебував на посаді голови правління КС «Регіон» (а.с. 73) та з 06.09.2006 року є головою кооперативу ПК « Гея Промімпекс» - 8» ( а.с.71), що є власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .»

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

З огляду на вищевказані обставини та правові висновки слід визнати, що висновки суду першої інстанції про доведеність та розмір моральної шкоди, яка була завдана позивачу внаслідок неправомірної бездіяльності вказаних службових осіб виконавчої служби є обґрунтованими, відповідають згаданій нормі ст. 23 ЦК України, загальним принципам цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому колегія суддів їх відхиляє. Суд першої інстанції, врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, зробив правильний висновок, що визначений судом розмір моральної шкоди є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Разом з тим резулятивна частина оскарженого рішення не повністю відповідає нормам матеріального права.

Так, відповідно до частини першої статті 3 Закону 266/94-ВР, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що: «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Враховуючи зазначене, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000грн. з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Оскільки рішення суду в частині порядку стягнення з Державного бюджету не відповідає вказаним нормам матеріального права та правовим висновкам касаційного суду, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в цій частині рішення суду підлягає відповідній зміні, апеляційна скарга ОСОБА_1 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2023 змінити, викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.