Справа № 453/1614/22
№ провадження 2/453/171/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

15 червня 2023 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясінського Ю.Є

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою,-

в с т а н о в и в:

15 грудня 2022 року представник позивача - адвокат Фула М.Ю. звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 14 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті на 15 червня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 липня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики на підтвердження якого відповідачем надано позивачу розписку від 02 липня 2019 року. Згідно розписки від 02 липня 2019 року позивач передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, а позичальник у свою чергу зобов`язався їх повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 31 серпня 2019 року. Позивач стверджує, що неодноразово вимагав у відповідача повернути борг, однак такий ухиляється від обов`язку повернення отриманих коштів.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Фула М.Ю. у судове засідання не з`явився, 14 березня 2023 року подали заяву (вх.№1340) про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч.1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положеннямст. 282 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно вимог ч.1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справ доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг, за якими ОСОБА_1 , будучи позикодавцем, передав ОСОБА_2 (позичальнику) грошові кошти у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США.

На підтвердження отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернення ОСОБА_2 02 липня 2019 року надав ОСОБА_1 розписку, відповідно до якої вказував про своє зобов`язання повернути грошові кошти. Боргова розписка містять кінцеву дату повернення боргу 31 серпня 2019 року.

У той же час свої зобов`язання відповідач ОСОБА_2 не виконав, кошти не повернув у визначений строк.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в строк.

Строк повернення коштів відповідачем завершився 31 серпня 2019 року.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналізуючи наявну у справі розписку, суд зауважує, що з її змісту вбачається дата складання розписки, отримання відповідачем грошових коштів та сума цих коштів, а також обов`язок відповідача повернути обумовлену в розписці суму у визначений час. Отже, з огляду на викладене, суд доходить переконання, що умови, обумовлені сторонами в розписці, за своїм змістом, відповідають умовам договору позики і зазначена розписка засвідчує наявність між позивачем і відповідачем правовідносин саме за цим договором.

Даний висновок суду повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц та постанові від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц.

Таким чином судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що між сторонами 02 липня 2019 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кошти у сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, та зобов`язався повернути позивачу позику до 31 серпня 2019 року. Зазначені умови договору підтверджуються написаною відповідачем розпискою від 02 липня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає позовні вимоги підставними та належним чином обґрунтованими і доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, тому позов слід задовольнити повністю.

Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12-13, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (боргова розписка) у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (боргова розписка) у розмірі 2189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: с. Погар, Стрийського району Львівської області, РНОКПП невідомо).

Суддя Ю.Є. Ясінський