Справа № 463/1333/23 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2856/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Суди В.І.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року з нього на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що на даний час він не може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі, визначеному рішенням суду, оскільки змінилися його сімейні обставини, а саме, 21 липня 2018 року він одружився, у шлюбі у нього народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак, його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не отримує доходів. Крім того, у 2022 році помер його батько, і з того часу його мати ОСОБА_6 проживає одна, однак вона є літньою людиною, яка хворіє, у зв`язку з чим потребує лікування, а розмір її пенсії є недостатнім для проживання, купівлі необхідних ліків та сплати комунальних послуг. Зазначає що, крім сина, ОСОБА_4 , на його утриманні перебувають також донька ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_7 та мати ОСОБА_6 . Вважає, що розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути зменшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я та в інших випадках, передбачених законодавством. З наведених підстав просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/8 від всіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, від дня подання позовної заяви до суду.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року, з врахуванням ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів з 1/4 частки від усіх видів доходів до 1/5 частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року у справі №463/1418/17.

В решті вимог позову відмовлено.

У новому розмірі аліменти стягувати з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 429,44 грн. судового збору.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у Личаківському районному суді м. Львова в розмірі 2700 грн. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не встановлено обставин погіршення матеріального стану позивача, не враховано розмір його доходів, зважаючи на те, що з січня 2023 року його заробітна плата збільшилася вдвічі з 38 064,59 грн. у жовтні 2022 року до 73 354,48 грн. у січні 2023 року, що свідчить про покращення його матеріального стану. Зазначає, що відсутні підстави вважати, що на його утриманні перебувають дружина та мати, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення суду сплив строк перебування ОСОБА_7 у відпустці для погляду за дитиною, а ОСОБА_6 є співвласницею трикімнатної квартири, загальною площею 99,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та одноосібною власницею трикімнатної квартири, загальною площею 64,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також володіє транспортним засобом, тому, на думку апелянта, не потребує матеріального утримання, оскільки може розпоряджатися цим майном для власного матеріального забезпечення. Вважає, що зміна сімейного стану у зв`язку з народженням іншої дитини не може бути підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення суду. Вказує, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року, відповідає у вимогам сімейного законодавства, а його зменшення буде суперечити інтересам дитини, враховуючи, що дитина перебуває на диспансерному обліку з приводу вродженої вади нирок та супутніх захворювань, у зв`язку з чим потребує систематичного лікування, оскільки проблеми зі здоров`ям мають постійний та хронічний характер. Наголошує, що відсутність у позивача заборгованості зі сплати аліментів в розмірі, визначеному рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року, свідчить про наявність у нього можливості сплачувати аліменти в такому розмірі. Наголошує, що позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру аліментів негативно вплине на належне матеріальне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з укладенням шлюбу та народженням дитини у цьому шлюбі у позивача змінився сімейний та матеріальний стан, що впливає на його можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а відтак, для досягнення справедливого балансу між захистом прав неповнолітніх дітей, розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року у справі № 463/1418/17 слід зменшити з 1/4 частки від усіх видів доходу до 1/5 частки від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року.

У шлюбі у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 27 вересня 2007 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обгрунтовуючи підстави для зменшення розміру аліментів та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 покликається на те, що змінився його сімейний та матеріальний стан, оскільки він зареєстрував шлюб, у якому у нього народилася дитина, яка перебуває на його утриманні, а крім дитини від іншого шлюбу на його утриманні перебувають також дружина та непрацездатна матір.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 05 травня 2020 року, підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою № 12025, виданою 24 листопада 2022 року Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Довідкою № 5/13378 від 30 грудня 2022 року, виданою Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, підтверджується, що ОСОБА_7 працює в Тернопільському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки з находиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20 червня 2020 року.

Оскільки 27 квітня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла трирічного віку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що на утриманні ОСОБА_3 перебуває його дружина ОСОБА_7 .

Крім того, матеріалами справи не підтверджується, що на утриманні ОСОБА_3 знаходиться непрацездатна матір, ОСОБА_6 , 1948 року народження, оскільки, як вбачається з довідки про доходи № 768414 від 02 лютого 2023 року (а.с. 14), у неї є самостійний дохід у вигляді пенсії в розмірі 4055,10 грн. щомісячно, нею самостійно сплачуються комунальні послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, в яких вона особисто зазначена платником (а.с. 16-17), а докази, які б підтверджували, що на ОСОБА_3 покладено обов`язок щодо її матеріального утримання в матеріалах справи відсутні.

За період з 01 січня 2022 року по 30 квітня 2023 року ОСОБА_3 нараховано заробітну плату, інші доходи та виплати в розмірі 789 238,95 грн., з яких з нього утримано та перераховано на користь ОСОБА_1 158 834,33 грн., що підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати Службою безпеки України відносно ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за виконавчим документом № 463/1418/17 від 18 жовтня 2017 року.

Разом з тим, розмір утриманої суми з доходу ОСОБА_3 на сплату аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінювався з 7 826,55 грн. у січні 2022 року до 15 085,54 грн. у квітні 2023 року.

Довідкою від 10 липня 2023 року, виданою КНП «ЛТМО» Клінічна лікарня паліативного лікування, реабілітації та паліативної допомоги» на основі медичної карти амбулаторного хворого, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений основний діагноз вада розвитку нирок, двобічний гідронефроз, вторинний хронічний пієлонефрит.

Витягом (епікризом) з медичної карти стаціонарного хворого № 3196 підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано в тому числі і планове оперативне лікування варикоцелє та санітарно-курортне лікування через 3-6 місяців

Подані ОСОБА_1 докази необхідності понесення витрат на лікування дитини в розумінні статті 185 СК України є додатковими витратами на дитину, які можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно та не належать до аліментів на її утримання.

Розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року.

Однак, після ухвалення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейний стан та матеріальне становище позивача змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Вищевказана обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 та від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, не призведе до покладення надмірного тягаря на платника аліментів, відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти та забезпечуватиме дотримання справедливого балансу між правами дітей позивача, які перебувають на його утриманні, на їх належне матеріальне забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що матеріальний стан позивача не погіршився, не заслуговують на увагу, оскільки погіршення матеріального стану не є єдиною підставою для зменшення розміру аліментів, зважаючи на положення статті 192 СК України, які передбачають альтернативність підстав для зменшення розміру аліментів, що свідчить про те, що підставою для зменшення розміру аліментів може бути не тільки погіршення матеріального стану позивача, але й зміна його сімейного стану, погіршення здоров`я, а також інші випадки, передбачені законом.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Покликання апелянта на те, що зменшення розміру аліментів суперечитиме інтересам дитини не знаходять свого підтвердження, враховуючи те, що позивач сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частці від свого заробітку (доходу), розмір якого значно збільшився.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22.12.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк