Справа № 553/3832/22
Провадження № 2/761/4905/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

представника відповідача: Желудкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

31.08.2022 року до Ленінського районного суду м.Полтави надійшла зазначена позовна заява.

27 вересня 2022 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача вартість втраченого вантажу у розмірі 40 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що згідно квитанції про прийом вантажу № ОСОБА_1 відправила ОСОБА_2 вантаж загальною вагою 39,00 кг, цінністю - 40 000,00 грн. Тобто між сторонами був укладений договір перевезення.

Як зазначає позивач, відповідачем порушені зобов`язання по перевезенню вантажу, так як вантаж не доставлено в пункт призначення.

У відповідності до положень п.7.3 Правил транспортування експедирування вантажів (багажів), що затверджені наказом ТОВ «Делівері» за №39 від 20.11.2012 року з подальшими змінами відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу (багажу) в розмірі оголошеної вартості вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності.

Так як згідно квитанції оголошена вартість вантажу становить 40 000,00 грн., саме вказану суму має відшкодувати відповідач, як спричинені збитки.

Також позивач зазначає, що їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в розмірі 20 000,00 грн.

17.11.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що 23.02.2022 року вантаж прийнятий від відправника для доставки його в м.Коцюбинське, однак 24.02.2022 року внаслідок нападу російської федерації на територію України було введено воєнний стан на всій території України. Після введення воєнного стану, керівництвом відповідача було прийнято рішення з метою збереження вантажів клієнтів, зібрати всі залишки на одному складі - АДРЕСА_1 . 16.04.2022 року вказаний склад було пошкоджено внаслідок ракетно-бомбового удару. За наслідками пожежі вантаж було знищено, що підтверджується довідкою відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Індустріальному району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС у Харківській області від 16.08.2022 року №324/260 та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію відомостей про вчинене кримінальне правопорушення внесене 17.04.2022 року за №0000714.

Крім того представник зазначає, що зазначена позивачем сума збитків 40 000,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною, не надано доказів на підтвердження факту понесення збитків позивачем.

В частині відшкодування моральної шкоди представник зазначив, що позивачем не обґрунтовано в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, якими доказами це підтверджується, не надано жодного доказу на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

На підставі положень статті 223 ЦПК України, суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторони позивача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представника відповідача, врахувавши процесуальні заяви сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом частин першої - четвертої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У частині першій статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одночасно положеннями статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕРІ» здійснює транспортне експедирування вантажів у порядку, передбаченому ЦК України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Статутом автомобільного транспорту України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.

Транспортне експедирування вантажів (багажу) здійснюється Експедитором на підставі Публічного договору надання транспортно-експедиторських послуг, затвердженого наказом ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» №3 від 24.11.2020 та Правил транспортного експедирування вантажів (багажу) (далі по тексту - Правила).

Відповідно до п. 1.7 Публічного договору, Експедитор надає послуги у порядку, передбаченому цим Договором, що укладається між Замовником (Вантажовідправником) і Експедитором, а також Правилами, які є невід`ємною частиною цього договору, Законом України «Про автомобільний транспорт», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до п. 1.10 Публічного договору, Договір укладається шляхом акцепту (прийняття) Замовником всіх умов даного Договору без підписання письмового примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст. 633, 634 ЦК України. Замовник не може запропонувати свої умови Договору.

Безумовне та повне прийняття умов Договору Замовником полягає в здійсненні Замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме - передачі Замовником Експедитору вантажу для надання послуг, передбачених Договором (п. 1.11 Публічного договору).

Згідно п. 1.12 Публічного договору, Договір набуває чинності в момент передачі Замовником вантажу (багажу) Експедитору для надання послуг, що передбачені Договором, та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором.

Умови даного договору та Правил, а також всі додатки до них розміщуються на офіційному сайті Експедитора (delivery-auto.com.ua) і можуть змінюватися Експедитором в односторонньому порядку шляхом опублікування на вказаному сайті (п. 1.13. Публічного договору).

Відповідно до п. 2.1 Публічного договору визначений його предмет, а саме Експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Замовника організувати перевезення вантажу (багажу), і надання інших послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (багажу), а Замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених Договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 23.02.2022 уклала з відповідачем Договір транспортного експедирування шляхом приєднання до Публічного договору надання транспортно-експедиторських послуг, про що свідчить квитанція при прийом вантажу № від 23.02.2022 (далі по тексту - Договір).

Позивач, вчинивши дії по передачі вантажу для перевезення через ТОВ «ДЕЛІВЕРІ», а також по підписанню квитанції про прийом вантажу, погодилася на отримання послуг відповідача на умовах безумовного та повного прийняття умов вказаного договору.

З вказаної квитанції також вбачається, що згідно умов укладеного між сторонами Договору, Експедитор (відповідач) зобов`язався за плату і за рахунок позивача організувати перевезення вантажу - речі, мякі текстильні вироби, одяг, взуття (далі по тексту - вантаж), заявленою цінністю 40 000,00 грн., до складу в Коцюбинське (склад відповідача), отримувач вантажу - ОСОБА_2 , дата прибуття - 01.03.2022.

Так, Експедитор приймає вантаж (багаж) до перевезення згідно із замовленням Вантажовідправника, з оформленням та видачею Вантажовідправнику квитанції, що є єдиним документом, підтверджуючим прийняття вантажу для організації перевезення (п. 2.2 Публічного договору).

Як зазначила позивач, вантаж не було доставлено отримувачу, він втрачений.

Вказаної обставини представник відповідача не заперечував. Однак зазначив, що вантаж було знищено внаслідок бойових дій в м.Харків. Крім того представник зауважив, що позивач не надала доказів, що вартість відправленого вантажу становить 40 000,00 грн.

При здачі вантажу (багажу) до перевезення, Вантажовідправник зобов`язаний вказати повне найменування Вантажоодержувача і його контактні телефони, а також вказати (задекларувати) вартість зданого для перевезення вантажу (п. 5.2 Публічного договору).

Відповідно до п.9.1 Публічного договору, Експедитор приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення повного збереження зданого до транспортного експедирування вантажу з моменту прийняття вантажу Експедитором від Вантажовідправника і до моменту вантажу Вантажоодержувачу.

Пункт 9.2 Публічного договору визначає, що Експедитор несе відповідальність за пошкодження або втрату вантажу тільки в тих випадках, коли втрата або пошкодження сталася з вини Експедитора.

Відповідно до п.9.5 Публічного договору, за шкоду, заподіяну при перевезені вантажу з вини Експедитора Експедитор несе відповідальність: у разі втрати або недостачі вантажу - в розмірі вартості втраченого чи відсутнього вантажу; у разі пошкодження вантажу - у розмірі суми, на яку знизилась його вартість або вартості відновлювальних робіт; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, в розмірі оголошеної вартості вантажу, якщо не буде доведено, що його дійсна вартість нижча оголошеної.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві.

Положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Окремо суд, звертає увагу, що згідно положень п. 9.8 Публічного договору, матеріальна відповідальність Експедитора перед Замовником встановлюється в розмірі задекларованої вартості вантажу, підтвердженої відповідними документами.

Разом з тим, в матеріалах справи, крім самої квитанції про прийом вантажу №, в якій позивачем самостійно вказано вартість вантажу, відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували вартість втраченого вантажу.

Крім того, за п.10.1 Публічного договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань в разі, якщо це невиконання є наслідком дії непереборної сили, зокрема, воєнних дій. Настання обставин непереборної сили підтверджується сертифікатом (довідкою), виданим Торгово-промисловою палатою України.

На підтвердження факту знищення вантажу внаслідок воєнних дій та пожежі представник відповідача надав довідку №324/260 від 16.08.2022 року відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Індустріальному району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС у Харківській області з якої вбачається, що 16.04.2022 року в будівлі із складським приміщенням на території підприємства за адресою: м.Харків, вул.Роганська,147 виникла пожежа.

Однак відповідач не надав копії акту про пожежу та суд позбавлений можливості встановити, що дійсно за вказаною адресою було пошкоджено вантаж, який мав перевозити відповідач, не встановлено обсягів пожежі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені вимоги та вартість матеріального збитку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2023 року

Суддя: Н.Г.Притула