ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/924/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1986/23Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Беркута В.Л.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2022 року, ухвалене суддею Зіненком Ю.В., повний текст рішення складено - 01 серпня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області про скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року та визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2016 року ПАТ «Укртрансгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, у якому, з врахування змін предмету позову, просило скасувати рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року та визнати ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4, виданий гр. ОСОБА_2 з сім`єю 4 чоловіки на право зайняття житлового приміщення службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 - недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 травня 2016 року виконавчий комітет Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області прийняв рішення №91, яким вирішив видати ордер на службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 40,25 кв.м. на ім`я ОСОБА_2 і його сім`ю: дружину ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 . Вважає, що дане рішення є неправомірним, безпідставним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, як законного користувача вказаною квартирою. На виконання вказаного рішення Решетилівською селищною радою ОСОБА_2 з сім`єю було видано ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4. Зазначає, що ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення, проте, дана квартира не є вільною у розумінні вимог Закону. Зазначає, що на території селища Решетилівка розташований Решетилівський проммайданчик позивача, компресорна станція якого здійснює компресування природного газу в експортному газопроводі Єлець-Кременчук-Кривий Ріг. Відповідно до акту приймальної комісії від 29.12.1990 року «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту» було введено в експлуатацію 105-ти квартирний житловий будинок в АДРЕСА_2 , який не був переданий до комунальної власності територіальної громади сел. Решетилівка. Замовником зазначеного будівництва було Диканське виробниче управління магістральних газопроводів. Рішенням виконавчого комітету Решетилівської районної ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98 квартиру АДРЕСА_3 за вказаною адресою було включено до числа службових. Вказане рішення не було скасовано або визнано недійсним. Відповідно до укладених договорів Диканське ЛВУМГ самостійно здійснює оплату житлово комунальних послуг, а саме: водопостачання, водовідведення, електроенергію, вивезення сміття, послуги по обслуговуванню будинків. У зазначеній квартирі мешкали працівники позивача та знаходилися матеріальні цінності, які обліковуються на балансі позивача. Зазначає, що виконавчим комітетом не створювалася комісія по прийманню відомчого житлового фонду, що є порушенням ст. 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», п. 5 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», затвердженого Постановою КМУ від 06.11.1995 року №891; не складався та відповідно не підписувався членами комісії акт приймання передачі відомчого житлового фонду, що є порушенням п.10 Положення. Крім того, ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4 не містить найменування органу місцевого самоврядування, яким він був виданий, ні дати його видачі. Відповідно до відтиску печатки на ордері можна зробити висновок, що його було видано не виконавчим комітетом, а Решетилівською селищною радою, що також є порушенням ст.122 ЖК України.

Відповідно до рішення акціонера №186 від 21 травня 2018 року змінено назву позивача Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на акціонерне товариство «Укртрансгаз» (т.1 а.с. 199).

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2022 року позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області про скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року та визнання ордеру на жиле приміщення недійсним - задоволено.

Скасовано рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року «Про видачу ордеру на службову квартиру».

Визнано недійсним ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4, виданий громадянину ОСОБА_2 з сім`єю з 4 чоловік на право зайняття житлового приміщення житловою площею 40,25 кв.м. службової квартири АДРЕСА_4 .

Зобов`язано виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області надати ОСОБА_2 інше жиле приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому йому за ордером №53 серія Ш-4.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Решетилівської міської ради Полтавської області відмовлено.

Стягнуто з виконавчого комітету Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» судовий збір у розмірі 1378 грн.

Стягнуто з виконавчого комітету Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» судовий збір у розмірі 2 270 грн. по 756,67 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року «Про видачу ордеру на службову квартиру» порушено права позивача, тому воно є незаконними та підлягає скасуванню. При цьому, права позивача були порушені саме рішенням виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, тому належним відповідачем щодо цієї позовної вимоги, враховуючи його актуальне найменування, є виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області, тому у задоволенні вказаної позовної вимоги до Решетилівської міської (позивач помилково зазначив «селищної») ради слід відмовити. Враховуючи, що ордер було видано на квартиру, що не була вільна, як того вимагає стаття 58 ЖК України, тому ордер за №53 серія Ш-4, слід визнати недійсним, що у подальшому виключає правові підстави для проживання відповідача ОСОБА_2 та членів його сім`ї у квартирі АДРЕСА_4 . При цьому, оскільки судом не встановлено, що ОСОБА_2 та члени його сім`ї вселилися у спірну квартиру внаслідок їхніх неправомірних дій, суд дійшов висновку, що на виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області слід покласти обов`язок надати відповідачу ОСОБА_2 інше жиле приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому йому за ордером.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог про скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області №91 від 27.05.2016 року «Про видачу ордеру на службову квартиру» та визнання недійсним ордеру на жиле приміщення №53 cepiя Ш-4, виданий громадянину ОСОБА_2 з сім`єю з 4 чоловік на право зайняття житлового приміщення житловою площею 40,25 кв.м. службової квартири та ухвалити нову постанову в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не зазначено жодного доказу, на підставі якого встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_3 є службовою позивача АТ «Укртрансгаз», а єдиний ордер, який є в матеріалах справи та є єдиною правовою підставою для вселення у жиле приміщення, було видано ОСОБА_2 та його сім`ї. Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач є належним користувачем спірної квартири, ґрунтується на припущеннях, що суперечить ч.6 ст. 80 ЦПК України, оскільки спірна квартира АДРЕСА_3 перебувала у віданні місцевих рад народних депутатів та відповідно належала до житлового фонду місцевих рад, а не відомчого житлового фонду, як про це зазначає позивач. Згідно рішення виконавчого комітету Решетилівської районної ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98 дана квартира була службовою квартирою в/о Зоря, а ніяк не позивача, що виключає порушення будь-яких прав позивача. Жодних спільних рішень адміністрації і профспілкових комітетів позивача, які б були затверджені виконавчим комітетом районної чи селищної ради народних депутатів та свідчили б про належність спірної квартири саме до відомчого житлового фонду позивача, не долучено до позовної заяви. Крім того, посилаючись на відповідні правові висновки Верховного Суду, зазначає, що ордер, виданий на зайняте жиле приміщення, може бути визнаний недійсним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні, зайняла його на законних підставах. Враховуючи практику застосування процесуального законодавства, вважає, що зазначення судом першої інстанції, що квартира АДРЕСА_4 перебуває у користуванні позивача з посиланням на рішення судів в інших справах, не має преюдиціального характеру для справи №546/924/16-ц, оскільки це судження є оцінкою суду, а не обставиною справи. Крім того, зазначає, що позивач звернувся до Решетилівського суду Полтавської області у справі №546/632/16-a щодо скасування рішення №91 від 27.05.2016 року виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області в порядку адміністративного судочинства, тобто без дотримання процесуального закону щодо юрисдикції спору, що стало перешкодою для розгляду справи, а тому позовна давність не переривалась, а відтак у разі визнання судом обґрунтованою, заявленої лише 20 квітня 2021 року у даній справі №546/924/16-ц вимоги щодо скасування рішення №91 від 27.05.2016 року виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області у цій частині позов не підлягає задоволенню через пропуск строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно акту державної приймальної комісії від 29.12.1990 року «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту» замовником побудови будинку по АДРЕСА_2 було Диканське лінійно виробниче управління магістральних газопроводів Київського виробничого об`єднання по транспортуванню і поставці газу (т.1 а.с. 10-13).

Відповідно до архівного витягу від 08.11.2013 року №05-12/118 із рішення виконавчого комітету Решетилівської районної Ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98 «Про видачу ордерів на заселення новозбудованого будинку по АДРЕСА_2 », розглянувши матеріали житлової комісії щодо розподілу житлової площі в новозбудованому будинку по АДРЕСА_2 було вирішено видати ордери на заселення житлового фонду по АДРЕСА_2 громадянам згідно додатку, в тому числі квартири АДРЕСА_5 , житлова пл. 40,25 (т.1 а.с.14-15).

З поданих позивачем копій рахунків, квитанцій, актів звірки розрахунків, судом першої інстанції встановлено, що за період з 01.01.2016 року по 01.12.2016 року оплату комунальних послуг за вказану квартиру здійснював позивач (т.1 а.с. 51-72).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 27 травня 2016 року №91, керуючись, зокрема, рішенням №66 виконавчого комітету у селищній раді від 29 квітня 2016 року «Про розгляд листа ГУДСУНС у Полтавській області», було видано ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4: на службову квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,25 кв.м. на ім`я ОСОБА_2 і його сім`ю: дружину ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 (т.1 а.с. 7, 8-9).

Даючи оцінку правомірності дій виконавчого комітету Решетилівської селищної ради, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року у справі №546/631/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, яке набрало законної сили 26 лютого 2018 року, 29 квітня 2016 року відповідач прийняв рішення №66, яким вирішив визнати службовою квартирою Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,25 кв.м., і закріпити її для заселення співробітниками ДСНС Решетилівського району. Даним рішенням суду рішення №66 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 29 квітня 2016 року №66 було скасовано (т.2 а.с. 47-48).

Тобто, при прийнятті рішення від 27 травня 2016 року №91 виконавчий комітет Решетилівської селищної ради керувався своїм же рішенням, яке у подальшому було скасовано, та розпорядився службовою квартирою, яка перебувала у користуванні позивача.

Відповідно до пунктів 4, 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. №37 (в редакції, чинній на час прийняття рішення №91) до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Доказів того, що квартира АДРЕСА_4 була вільною на час прийняття рішення від 27 травня 2016 року №91, відповідачами надано не було. Також в матеріалах справи відсутні клопотання позивача, як належного користувача спірної квартири, про виключення цієї квартири із числа службових.

Як було встановлено постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 08.12.2016 року та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 року у справі №546/185/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, третя особа - Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект», про скасування рішення, 26 грудня 2014 року виконавчим комітетом Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області було прийнято рішення №187, яким з квартири АДРЕСА_4 , знято статус «готелю» (службової) та повідомлено керівництво КС-5 про прийняття рішення і зобов`язано їх до 05 січня 2015 року вирішити питання про вивільнення квартири від наявних речей та матеріальних цінностей. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 року у даній справі рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області №187 від 26.12.2014 року було визнано незаконним.

Те, що квартира АДРЕСА_4 має статус службової, було встановлено постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.12.2014 року у справі №546/1153/14-а, яка набрала законної сили 03.01.2015 року. Цією ж постановою суду було скасовано рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради №77 від 28.05.2014 року, яким квартиру АДРЕСА_4 , виведено з користування Диканського ЛВУМГ та прийнято на баланс територіальної громади смт. Решетилівка (т.2 а.с. 114-116).

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана обставина була достеменно встановлена судом, викладена у мотивувальній частині, не є оцінкою судом обставин справи, а отже, в силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Відповідачем ОСОБА_2 до справи було долучено архівний витяг від 09.02.2022 року №07-02-Р/Ш-21 з рішення виконавчого комітету Решетилівської районної ради народних депутатів від 20 червня 1991 року №126 «Про визнання права власності на житлові будинки за виконкомом Решетилівської селищної ради народних депутатів» серед яких, відповідно до додатку до даного рішення, зокрема зазначений будинок, розташований по АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 96) та архівний витяг від 09.02.2022 року №07-02-Р/Ш-22 із рішення виконавчого комітету Решетилівської районної ради народних депутатів від 09 серпня 1991 року №165 «Про визнання права власності на житлові будинки за виконкомом Решетилівської селищної ради народних депутатів», на зміну рішення виконкому районної Ради народних депутатів №126 від 20.06.1991 року (т.2 а.с. 97).

Щодо поданих архівних довідок суд першої інстанції зазначив, що оформлення права власності за виконкомом Решетилівської селищної ради народних депутатів, зокрема і на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , жодним чином не спростовує того факту, що квартира АДРЕСА_3 , як про це зазначено у рішенні виконавчого комітету Решетилівської районної Ради народних депутатів від 07 травня 1991 року №98.

Як було зазначено вище, рішеннями судів, які набрали законної сили, було встановлено, що квартира АДРЕСА_4 має статус службової та перебуває у користуванні позивача.

При цьому, розглядаючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції не прийняв письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 , що надійшли до суду 07 червня 2022 року рроку та які по формі та змісту відповідають відзиву на позовну заяву, відповідно, правова оцінка викладеним у ній доводам судом не надається.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішенням виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року «Про видачу ордеру на службову квартиру», які порушують права позивача, є незаконними та підлягає скасуванню, а тому позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що права позивача були порушені рішенням виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, тому належним відповідачем щодо цієї позовної вимоги, враховуючи його актуальне найменування, є саме виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області, тому у задоволенні вказаної позовної вимоги до Решетилівської міської (позивач помилково зазначив «селищної») ради слід відмовити.

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі №6-83цс15, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах.

Враховуючи, що ордер було видано на квартиру, що не була вільна, як того вимагає стаття 58 ЖК України, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Укратрансгаз» в цій частині також підлягають задоволенню, а ордер за №53 серія Ш-4 слід визнати недійсним.

Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Враховуючи, що ордер № 53 серія Ш-4 визнано судом недійсним, а спірна квартира перебуває у віданні позивача «ПАТ» Укртрансгаз як службове житло, то у відповідача ОСОБА_2 та членів його сім`ї відсутні правові підстави для проживання у квартирі АДРЕСА_4 .

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 117 ЖК України у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого ч. 1ст. 117 ЖК України, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

У п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у випадку, коли позов пред`явлено особами, права яких порушено видачею ордера, суд покладає на орган, що здійснює управління житловим фондом, обов`язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч. 2 ст. 117 ЖК Української РСР має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером.

Відтак, оскільки судом не встановлено, що ОСОБА_2 та члени його сім`ї вселились у спірну квартиру внаслідок їхніх неправомірних дій, суд першої інстанції дійшов висновку, що на виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області слід покласти обов`язок надати відповідачу ОСОБА_2 інше жиле приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому йому за ордером.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позовна вимога про визнання недійсним ордеру на житлову квартиру спрямована на оспорення права фізичних осіб, яким виконавчим комітетом Решетилівської селищної (зараз міської) ради видано ордер на спірну квартиру та правомірність дій виконавчого комітету Решетилівської селищної ради щодо розпорядження цією квартирою.

Отже, такі вимоги за своїм суб`єктним складом за вказаного предмету заявлених вимог та змісту правовідносин мають пред`являтися до осіб, яким видано ордер на спірну квартиру та органу, який видав оспорюваний ордер.

При цьому, судом першої інстанції врахований правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № Б-39/02-09 у подібних за змістом правовідносинах.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав, що Решетилівська міська рада Полтавської області, як і у первісній позовній вимозі, не є належним відповідачем у даній справі, а тому у задоволенні позову до цього відповідача слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що права відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їхніх малолітніх дітей підлягають захисту на підставі ч.2 ст. 117 ЖК України шляхом надання іншого житла, суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення позову в повному обсязі.

Щодо застосування строку позовної давності, про що просив відповідач ОСОБА_2 , то суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідач ОСОБА_2 звертав увагу на те, що позивач звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області у справі № 546/632/16-а щодо скасування рішення №91 від 27.05.2016 року виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області в порядку адміністративного судочинства, тобто без дотримання процесуального закону щодо юрисдикції спору, що стало перешкодою для розгляду справи, а тому позовна давність не переривалась, а відтак у разі визнання судом обґрунтованою заявленої лише 20 квітня 2021 року у даній справі №2546/924/16-ц вимоги щодо скасування рішення № 91 від 27.05.2016 року виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, то у цій частині позов не підлягає задоволенню через пропуск строку позовної давності.

За результатами розгляду даного клопотання, враховуючи пояснення учасників справи, суд першої інстанції встановив, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області про скасування рішення № 91 від 27 травня 2016 року про видачу ордеру на службову квартиру АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_2 і його сім`ю: дружину ОСОБА_3 , синів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 30 червня 2016 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2021 року було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (т.1 а.с. 193-198).

20 квітня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про зміну предмета позову, відповідно до якої представник позивача просить: скасувати рішення №91 від 27.05.2016 року виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області; визнати недійним ордер на жиле приміщення №53 серія Ш-4, виданого ОСОБА_2 з сім`єю 4 чоловіки на право зайняття житлового приміщення службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 184-192).

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, судом першої враховані правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 15 травня 2020 року у справі №922/1467/19.

Враховуючи викладене, те, що з адміністративним позовом позивач звернувся до суду у червні 2016 року, а ухвала про закриття провадження у справі за цим позовом була постановлена лише в лютому 2021 року, що при формальному підході судом до даного питання позбавило б позивача можливості на повторне звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки сплила позовна давність, а також враховуючи те, що позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог до Решетилівського районного суду Полтавської області після того як дізнався, що даний спір відноситься до цивільної юрисдикції, суд першої інстанції визнав, що строк позивачем пропущено з поважних причин.

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та поновлення строку позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності до задоволення не підлягає.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року та визнання ордеру на жиле приміщення недійсним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою Решетилівського районного суду від 08 грудня 2016 року та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі №546/185/15-а визнано незаконним рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області №187 від 26.12.2014 року, яким з квартири АДРЕСА_4 знято статус «готелю» (службової), та повідомлено керівництво КС-5 про прийняття рішення і зобов`язано їх до 05 січня 2015 року вирішити питання про вивільнення квартири від наявних речей та матеріальних цінностей.

Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.12.2014 року у справі №546/1153/14-а скасовано рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради №77 від 28.05.2014 року, яким квартиру АДРЕСА_4 , виведено з користування Диканського ЛВУМГ та прийнято на баланс територіальної громади смт. Решетилівка виведено з користування Диканського ЛВУМГ та прийнято на баланс територіальної громади смт. Решетилівка.

Крім того, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року у справі №546/631/16-а скасовано рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 29 квітня 2016 року №66, яким було визнано службовою квартирою Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,25 кв.м., і закріплено її для заселення співробітниками ДСНС Решетилівського району.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, по справі достовірно встановлено, що скасовані рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, на підставі яких було прийнято рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за №91 від 27.05.2016 року, скасування якого є предметом позову у даній справі, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, на підставі яких встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_3 є службовою позивача АТ «Укртрансгаз», є безпідставними.

З врахуванням викладеного, враховуючи, що ордер було видано на квартиру, що не була вільна, що суперечить вимогам ст. 58 ЖК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги АТ «УКРТРАНСГАЗ» в цій частині також підлягають задоволенню, а ордер № 53, серія Ш-4 - визнанню недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування наслідків спливу строків позовної давності, то ці доводи є безпідставними та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки відповідачем ОСОБА_2 у суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке було розглянуто із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов