ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 761/1004/20

провадження № 61-7685св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Міністерство внутрішніх справ України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Ковальчук Віталій Володимирович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року у складі судді Мальцева Д. О. та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» (далі - ТОВ «ТРК «112-ТВ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» (далі - ТОВ «ТРК «Україна») про визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність позивачів, інформацію; визнання таким, що порушує немайнове право позивачів на використання імені, оприлюднення прізвища, імені, по батькові позивачів, що здійснено службовими особами МВС України; визнання такою, що порушує інтереси позивачів як осіб, які зображені на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) їх фотографій, здійснену службовими особами МВС України; зобов`язання спростувати та видалити інформацію.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 МВС України під час прямої трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі на телеканалі «112 Україна»), за присутності Президента України та Генерального прокурора України, провело терміновий брифінг журналістів, в ході якого службовими особами МВС України оприлюднено інформацію про причетність до вбивства журналіста ОСОБА_3 громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також про причетність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року.

Було продемонстровано фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Названо їхні прізвища, імена, наведено біографічні дані кожного.

Слайд з фото та прізвищами цих осіб супроводжено пояснювальними написами та коментарями службових осіб МВС України, які вказували на затриманих, як на виконавців злочинів. Серед іншого, продемонстрована підбірка слайдів містила такі написи: «Результати розслідування убивства ОСОБА_3 . Основні Виконавці», «Таким чином, ретельне відтворення подій вибуху автомобіля ОСОБА_3 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину», «Встановлено також осіб, які здійснювали закладання вибухового пристрою».

Згідно із записом публічного заходу, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_5, розповсюдженого ТОВ «ТРК «112-ТВ» та ТОВ ТРК «Україна», оприлюднення такої інформації супроводжувалось висловлюваннями високопосадовців МВС України та Національної поліції України, які переконливо стверджували про доведення вини у вбивстві ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і у замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Службовими особами МВС України ( ОСОБА_7 ), серед іншого, було повідомлено таку недостовірну, негативну інформацію про позивачів: «Як підозрюваних у вчиненні цього замаху було встановлено сімейне подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 », «Таким чином, проведеними слідчо-розшуковими заходами і подальшим документуванням членів групи вдається чітко відокремити тих осіб, які об`єктивно підозрюються нами у виконанні вбивства ОСОБА_3 . Це: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і подружжя ОСОБА_1 ».

Глядачу також були продемонстровані докази ніби-то причетності затриманих осіб до згаданих злочинів: зображення речових доказів, матеріали прослуховування розмов затриманих, цитувались висновки експертів тощо. Що за задумом посадовців МВС України мало б переконати стороннього глядача у правдивості тверджень МВС України.

Відеозапис цьогот брифінгу був розміщений і розповсюджується дотепер МВС України з власної сторінки (каналу) у відеосервісі «YouTube».

Телевізійна відеотрансляція зазначеного вище брифінгу МВС України здійснювалась, у тому числі ТОВ «ТРК «112-ТВ» на телеканалі «112 Україна». Повний відеозапис цієї події в подальшому розміщений і розповсюджується із сайту каналу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке транслювалось ТРК «Україна», та запис якого розміщено і розповсюджується на каналі у відеосервісі «YouTube», оприлюднено недостовірну інформацію, аналогічну за змістом до розповсюдженої МВС України ІНФОРМАЦІЯ_5. Продемонстровано фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Названо їхні прізвища, імена,

по батькові, наведено біографічні дані кожного.

Слайди з фото та прізвищами цих осіб супроводжено пояснювальними написами та усними закадровими коментарями, які вказували на затриманих, як на виконавців зазначених злочинів. Продемонстрована підбірка слайдів містила такі написи: «Таким чином, ретельне відтворення подій до та після вибуху автомобіля ОСОБА_3 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину». Демонстрацію фото позивачів супроводжено усними закадровими коментарями: «Кілери використали саморобний вибуховий пристрій, майже ідентичний до того, яким вбили ОСОБА_3 », «Була сформована група з 6 людей, одного з яких вже немає в живих. Цей загін був радикально налаштований та готував терористичні акти в Києві та подальшу дестабілізацію».

Під час обговорення вбивства ОСОБА_3 учасники ток-шоу, в тому числі Міністр МВС України ОСОБА_14 , неодноразово називали прізвища

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як осіб, причетних до вбивства ОСОБА_3 . Одночасно зазначено про причетність позивачів до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області в 2018 році. Обґрунтовуючи причетність позивачів до вбивства журналіста ОСОБА_3 , Міністр МВС України ОСОБА_14 зазначив: « ОСОБА_17 и ОСОБА_18 изготовили мину, практически идентичную мине, которой был взорван ОСОБА_3».

Титульна заставка відеозапису випуску телепередачі від ІНФОРМАЦІЯ_1 містить напис-питання, який анонсує зміст цієї передачі: «Хто вони, вбивці ОСОБА_3 ?», яким глядачу нав`язується хибна думка, що затримані особи, про яких йдеться в передачі, причетні до вбивства журналіста.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили:

- визнати недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інформацію про причетність позивачів до вбивства ОСОБА_3 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, у тому числі, що містилась на слайдах з фото та прізвищами позивачів, демонстрація яких супроводжувалась написами: «Результати розслідування убивства ОСОБА_3 . Основні Виконавці», «Таким чином, ретельне відтворення подій до та після вибуху автомобіля ОСОБА_3 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину», «Встановлено також осіб, які здійснювали закладання вибухового пристрою» та в заявах службових осіб МВС України, а саме: «Як підозрюваних у вчиненні цього замаху було встановлено сімейне подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 », «Таким чином, проведеними слідчо-розшуковими заходами і подальшим документуванням членів групи вдається чітко відокремити тих осіб, які об`єктивно підозрюються нами у виконанні вбивства ОСОБА_3 . Це: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і подружжя ОСОБА_1 », що була розповсюджена МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_5;

- визнати недостовірною та такою, шо порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інформацію про причетність позивачів до вбивства ОСОБА_3 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, у тому числі, та що містилася на слайдах з фото та прізвищами позивачів, які супроводжувалися написами: «Таким чином, ретельне відтворення подій до та після вибуху автомобіля ОСОБА_3 , а також охоплення всього кола зв`язків, дає змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину», а також у закадрових коментарях: «використали саморобний вибуховий пристрій, майже ідентичний до того, яким вбили ОСОБА_3 », «Була сформована група з 6 людей, одного з яких вже немає в живих. Цей загін радикально налаштований та готував терористичні акти в Києві та подальшу дестабілізацію, що супроводжували демонстрацію фото позивачів, та в заяві службової особи МВС України, а саме: «ОСОБА_17 и ОСОБА_18 изготовили мину, практически идентичную мине, на которой взорван ОСОБА_3», що була розповсюджена ТОВ ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_2» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3» відеосервісу «Youtube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4;

- визнати таким, що порушує немайнове право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на викориcтання імені, оприлюднення прізвища, імені, по батькові позивачів, що здійснено службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_5, який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «Youtube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, розповсюджується в мережі Інтернет на сайті каналу та на відеосервісі «Youtube», а також оприлюднення прізвища, імені, по батькові позивачів, здійснене ТОВ ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_2» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3» відеосервісу «Youtube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4;

- визнати такою, що порушує інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як осіб, що зображені на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) їх фотографій, здійснену службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_5, який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «Youtube» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, розповсюджується в мережі Інтернет на сайті каналу та на відеосервісі «Youtube», та також демонстрацію ТОВ ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_2» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3» відеосервісу «Youtube»;

- зобов`язати відповідачів протягом 10-ти днів з моменту набрання чинності рішенням суду спростувати інформацію у спосіб, в який вона була поширена, про причетність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_3 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, розповсюджена службовими особами МВС на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_5, який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується МВС України в мережі Інтернет на відеосервісі «Youtube» та ТОВ «ТРК «112-ТВ» в мережі Інтернет, також розповсюджену ТОВ ТРК «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_2» на ТРК «Україна», запис якого розповсюджується на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3» відеосервісу «Youtube»;

- зобов`язати відповідачів негайно видалити всю інформацію (в тому числі фотозображення та прізвище, ім`я, по батькові, позивні позивачів) про причетність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_3 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена службовими особами МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_5, який транслювався ТОВ «ТРК «112-ТВ», запис якого розповсюджується відповідачами в мережі Інтернет на відеосервісі «Youtube»; стягнути з відповідачів судові витрати, понесені позивачами.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін за правилами позовного провадження у спрощеному порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року, у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що інформація, яку позивачі просять визнати недостовірною та спростувати, взята з контексту конференції, в оспорюваній інформації не йдеться та не стверджується винуватість позивачів у вчиненні кримінальних правопорушень, тому відповідач і не порушив принцип презумпції невинуватості. Представники МВС України не повідомляли інформацію, що стосується позивачів, а лише відповідали на запитання представників засобів масової інформації.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до МВС України, ТОВ «ТРК «112-ТВ», ТОВ ТРК «Україна» про захист особистих немайнових прав та зобов?язання вчинити певні дії.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що спірна інформація, поширена службовою особою МВС України, згідно зі статтею 62 Конституції України не може вплинути на право ОСОБА_2 вважатися невинуватою, доти її вину не буде доведено у встановленому законом порядку. Захист честі і гідності в такому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад у спосіб реалізації права на відповідь.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 10 серпня 2022 року, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ковальчук В. В., просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявниця посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) - не врахування правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 589/3937/17; пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме частини четвертої статті 296 та статті 308 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України - суд першої інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що справа не є малозначною та не мала розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу.

На порушення наведених вище статей ЦК України імена позивачів оприлюднено як осіб, затриманих за вчинення злочинів, без чинного обвинувального вироку, а їхні фото - без їх дозволу. Суди вказані норми не застосовували.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) презумпція невинуватості забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що обвинувачена у вчиненні злочину особа, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу МВС України зазначає, що зазначена на брифінгу інформація ґрунтується на відомостях кримінального провадження та достовірних фактичних даних. Під час проведення слідчо-розшукових заходів встановлено, зокрема, подружжя ОСОБА_1 як осіб, які підозрюються у замаху на вбивство бізнесмена з Івано-Франківської області влітку 2018 року та яким оголошено підозру.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію, переважає потенційну шкоду від її поширення. Інформування органів державної влади, громадськості та засобів масової інформації про результати своєї діяльності є не правом, а обов`язком МВС України. Розголошена інформація не є недостовірною, дозвіл на її поширення надали органи досудового розслідування.

Проведений МВС України ІНФОРМАЦІЯ_5 брифінг відбувся у рамках звітування керівників правоохоронних органів про деякі аспекти розслідування резонансного вбивства журналіста ОСОБА_3 .

Принцип презумпції невинуватості не порушується, якщо метою оскаржуваних тверджень є інформування громадськості про резонансну кримінальну справу. Виступ посадової особи МВС України є оціночним судженням.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду суду від 31 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду суду від 13 листопада 2023 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду суду від 29 листопада 2023 року у задоволенні заяви про самовідвід суддів Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. та Ступак О. В. від участі в розгляді Верховним Судом цивільної справи № 761/1004/20 відмовлено.

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389, пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_5 МВС України у прямій трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі і на телеканалі «112 Україна»), за присутності Президента України та Генерального прокурора України, провело терміновий брифінг для журналістів, під час якого службові особи МВС України оприлюднили інформацію про причетність до вбивства журналіста ОСОБА_3 таких громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також про причетність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року.

Було продемонстровано: фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Названо їх прізвища, ім`я, наведено біографічні дані кожного.

Слайд з фото та прізвищами цих осіб супроводжено пояснювальними написами та коментарями службових осіб МВС України, які вказували на затриманих, як на виконавців злочинів. Серед іншого, продемонстрована підбірка слайдів містила такі написи: «Результати розслідування убивства ОСОБА_3 . Основні Виконавці», «Таким чином, ретельне відтворення подій вибуху автомобіля ОСОБА_3 , а також охоплення всього кола зв`язків, дав змогу чітко ідентифікувати виконавців злочину», «Встановлено також осіб, які здійснювали закладання вибухового пристрою».

Згідно із записом публічного заходу, проведеного МВС України ІНФОРМАЦІЯ_5, розповсюдженого ТОВ «ТРК «112-ТВ» та ТОВ ТРК «Україна», оприлюднення такої інформації супроводжувалось вислолюваннями високопосадовців МВС України та Національної поліції, які стверджували про доведення вини у вбивстві ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і у замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Службовими особами МВС України ( ОСОБА_7 ), серед іншого, повідомлено таку інформацію про позивачів: «Як підозрюваних у вчинені цього замаху було встановлено сімейне подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 », «Таким чином, проведеними слідчо-розшуковими заходами і подальшим документуванням членів групи вдається чітко відокремити тих осіб, які об`єктивно підозрюються нами у виконанні вбивства ОСОБА_3 . Це: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і подружжя ОСОБА_1 ».

Телевізійна відеотрансляція зазначеного вище брифінгу МВС України здійснювалась, зокрема, ТОВ «ТРК «112-ТВ» на телеканалі «112 Україна».

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке транслювалось ТРК «Україна», оприлюднено інформацію, аналогічну за змістом до розповсюдженої МВС України на брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_5. Продемонстровано фотозображення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Названо їх прізвища, імена, по батькові, наведено біографічні дані кожного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження

Заявниця у касаційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки справа не є малозначною. Зазначає, що суд не врахував правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 589/3937/17.

У постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 589/3937/17 зазначено наступне: «За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача оформити, підписати та передати позивачу акт виконаних робіт з детальним підтвердженням виконання авторського нагляду; зобов`язання передати замовнику альбом перспективних зображень приміщень, альбом робочих креслень, варіанти підбору меблів, плитки, сантехніки, освітлення; стягнення 160 800,00 грн, що є еквівалентом 6 000, 00 дол. США станом на 05 жовтня 2017 року.

Таким чином, ця справа не є малозначною в силу закону, оскільки серед позовних вимог наявні вимоги немайнового характеру щодо зобов`язання вчинити певні дії, а тому така справа могла лише бути визнана малозначною лише за постановлення ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних. Під час відкриття касаційного провадження у справі Верховний Суд не встановив наявність підстав для віднесення справи до категорії малозначних».

У наведеній справі Верховний Суд досліджував підстави для закриття касаційного провадження за клопотанням однієї із сторін спору, дійшов висновку, що справа не є малозначною з огляду на конкретний обсяг позовних вимог, що виключає подібність порівнюваної справи із цією.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:

1) малозначні справи;

2) що виникають з трудових відносин;

3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;

5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Вирішено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін за правилами позовного провадження у спрощеному порядку.

Суд врахував особливості предмета спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Немає підстав вважати, що суд першої інстанції визначив розгляд справи у спрощеному порядку із порушенням процесуального закону.

Вирішення судом питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження є дискрецією суду, яку суд реалізував відповідно до цивільного процесуального закону (стаття 274 ЦПК України).

Щодо суті спору

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (статті 297 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України позивачка повинна довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено її особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основположних свобод (далі - Конвенція) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінально-процесуальний, однак його дія виходить за межі лише кримінального процесу.

Важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України) (рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Справа Лінгенса, рішення від 08 липня 1986 року).

У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» зазначено, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (рішення ЄСПЛ від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02) пункт 42; рішення ЄСПЛ від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03) пункт 48).

Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц (провадження № 61-13499св20)).

Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення ЄСПЛ від 03 жовтня 2002 року у справах «Бемер проти Німеччини», пункти 54, 56; від 27 лютого 2007 року «Нештяк проти Словаччини» пункти 88-89).

Вирішуючи питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 2000 року у справі «Дактарас проти Литви»).

У рішенні від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» ЄСПЛ зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, пункт 41, A.L. v. Germany, заява N 72758/01, пункт 31). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

Суд повторює усталений принцип своєї практики, що пункт 2 статті 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати особу винною до винесення їй вироку судом. Посадові особи можуть інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкриваючи інформацію про вручення повідомлень про підозру, затримання та зізнання, якщо вони роблять це розсудливо та обачно. Вибір слів є важливим (див. рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2016 року у справі «Турьєв проти Росії» (Turyev v. Russia), заява № 20758/04, пункт 19, рішення від 02 жовтня 2018 року у справі «Криволапов проти України»).

У пунктах 230-232 рішення ЄСПЛ від 04 липня 2019 року у справі «Корбан проти України» суд наголосив, що посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання.

У пункті 83 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Шагін проти України» наголошено на тому, що пункт 2 статті 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості.

У рішенні ЄСПЛ від 11 жовтня 2016 року у справі «Турьєв проти Росії» суд установив порушення пункту 2 статті 6 Конвенції у зв`язку з порушенням принципу презумпції невинуватості, яка виразилася у заявах прокурора в ЗМІ про винуватість ОСОБА_16 до винесення вироку у його кримінальній справі. Також ЄСПЛ дійшов висновку про те, що слова прокурора, які виходять від влади, особливо переконливі в очах громадськості. Відверті коментарі прокурора були чіткою заявою про винуватість заявника, яке, по-перше закликало громадськість повірити у його винуватість, і по-друге, передувало оцінці фактів компетентним судовим органам. Таким чином, мало місце порушення пункту 2 статті 6 Конвенції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що інформація, яку позивачі просять визнати недостовірною та спростувати, взята з контексту прес-конференцій, в оспорюваній інформації не йдеться та не стверджується про винуватість позивачів у вчиненні кримінальних правопорушень, тому МВС України не порушено принцип презумпції невинуватості. Представник МВС України не повідомляв інформації, що стосується позивачів, а лише відповідав на запитання представників засобів масової інформації.

В апеляційній скарзі заявниця, зокрема, посилалася на те, що вона і ОСОБА_1 ніколи не були підозрюваними у справі про вбивство ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами цивільної справи та визнано відповідачем МВС України, метою їх позову був і захист особистих немайнових прав, оскільки було неправомірно оприлюднено їхні імена до набрання законної сили обвинувальним вироком суду без згоди позивачів продемонстровано їх фотографії.

У рішенні суду першої інстанції відсутнє будь-яке обґрунтування в частині відмови у задоволенні вимог під номерами 3 і 4 прохальної частини позовної заяви.

Відмовивши у позові, суди виходили з того, що розслідування, про хід якого повідомляла громадськість службова особа МВС України під час прес-конференції, здійснюється щодо подій, які призвели до загибелі ОСОБА_3 , мають винятковий характер і загальнонаціональний інтерес, а метою поширення такої інформації було інформування суспільства стосовно проміжних результатів розслідування та осіб, причетність яких до вказаних подій перевіряється правоохоронними органами. При цьому із поширеної інформації було зрозуміло, що розслідування подій, які цікавлять суспільство, ще не закінчено, а отже, і остаточні висновки, в тому числі щодо причетних осіб, будуть зроблені в подальшому.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що вимог на підставі частини четвертої статті 296 ЦК України щодо захисту немайнового права (права на використання імені) позивачка не заявляла, а згідно із принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог (частина перша статті 13 ЦПК України)

Оцінюючи доводи касаційної скарги ОСОБА_2 , Верховний Суд бере до уваги інформацію, яка була поширена щодо неї та на яку вона посилалася у позовній заяві.

У позовній заяві як на підставу позову позивачі, зокрема і ОСОБА_2 , посилалася на те, що під час поширення інформації, яку вони вважають недостовірною і такою, що порушує принцип невинуватості, демонструвалися докази, нібито причетності затриманих осіб до згаданих злочинів, ...що вказувало на затриманих як на осіб, причетних до вбивства ОСОБА_3 . Під час обговорення учасниками ток -шоу вбивства ОСОБА_3 , в тому числі Міністром МВС України ОСОБА_14 неодноразово було назване прізвище ОСОБА_2 , як особи причетної до вбивства ОСОБА_3 . Титульна заставка відеозапису телепередачі від ІНФОРМАЦІЯ_1 містить напис-питання, яке є анонсом такої передачі - «Хто вони, вбивці ОСОБА_3 ?»

У зв`язку з поширенням такої інформації позивачі, зокрема і ОСОБА_2 , вказували на порушення особистих немайнових прав з посиланням на статтю 201, частину четверту статті 297, статтю 308 ЦК України і виклали відповідний зміст вимог під номерами 3 і 4 у прохальній частині позовної заяви.

Частиною четвертою статті 296 ЦК України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу.

ЄСПЛ у рішенні від 07 лютого 2012 року у справі «Von Hannover v. Germany», заяви № 40660/08, 60641/08, зазначив, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. Право на захист свого зображення є одним із головних складових особистого розвитку, яке передбачає, передусім, право особи контролювати використання цього зображення, зокрема і не дозволяти його опублікувати. При встановленні балансу між захистом приватного життя та свободою вираження поглядів ЄСПЛ наголошує на необхідності враховувати, по-перше, внесок, зроблений фотографією або статтею до обговорення, що має загальний інтерес. Визначення того, що є предметом загального інтересу, залежатиме від обставин справи. Зокрема Суд визнавав існування такого інтересу не лише в публікаціях стосовно політичних питань чи злочинності, але також коли воно стосувалося спорту або відомих митців.

У контексті презумпції невинуватості особи, у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/20787/18, провадження № 61-11241св19, Верховний Суд зазначив, що наявність суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання положення частини четвертої статті 296 ЦК України, адже цивільним законодавством встановлено заборону на не поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації. Більше того, частиною сьомою статті 296 ЦК України передбачено можливість використання початкової літери прізвища фізичної особи у засобах масової інформації, літературних творах, і це не є порушенням її права.

У постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі 757/30830/18-ц, провадження № 61-9089св22 зазначено, що частиною четвертою статті 296 ЦК України встановлено пряму заборону на використання (обнародування) імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 272 ЦК України фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав, а згідно із частиною третьою статті 273 цього Кодексу діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Наведені положення законодавства виконують функцію утримання балансу між необхідністю здійснення розслідування кримінальних проваджень з метою забезпечення захисту суспільних інтересів та недопущенням нанесення шкоди репутації підозрюваної чи обвинуваченої особи, яку буде важко відновити у разі закриття кримінального провадження або ухвалення виправдувального вироку суду з підстав, передбачених КПК України.

Як одну з підстав позову ОСОБА_2 посилалася на те, що без її дозволу ІНФОРМАЦІЯ_5 МВС України в прямій трансляції на загальнонаціональних каналах (в тому числі на телеканалі «112 Україна») продемонстровано, зокрема, її фотозображення, слайд з фото та прізвищем супроводжено пояснювальними написами та коментарями службових осіб МВС України, які вказували на затриманих, як на виконавців злочинів. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час соціально-політичного ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке транслювалось ТРК «Україна», оприлюднено інформацію, аналогічну за змістом до розповсюдженої МВС України ІНФОРМАЦІЯ_5. Також було продемонстровано фотозображення заявниці.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, що з підстав порушення особистих немайнових прав ОСОБА_2 ( частина четверта статті 296, стаття 308 ЦК України) суд першої інстанції позов не розглянув, жодних мотивів і висновків не сформулював.

Верховний Суд зазначає, що ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Всі вимоги, які викладені у прохальній частині позовної заяви, є взаємопов`язаними і стосуються поширеної щодо ОСОБА_2 інформації України у прямій трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі і на телеканалі «112 Україна») про її причетність до вбивства журналіста ОСОБА_3 та замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року, тому враховуючи, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог щодо ОСОБА_2 із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції не розглянув усі аргументи ОСОБА_2 , тому не можна стверджувати, що суд застосував стандарти, що відповідали процесуальним принципам, закріпленим у статтях 6, 10 Конвенції.

Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції має належним чином оцінити, чи у прямій трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі і на телеканалі «112 Україна») поширена щодо ОСОБА_2 інформація, на яку вона посилалася у позовній заяві, порушує презумпцію невинуватості, чи є порушенням закону використання її імені та демонстрація її фото до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, чи є зроблені заяви МВС України розсудливими та обачливими, чи є вони очевидною заявою про винуватість ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції має також з`ясувати і викласти мотиви, чи порушено кримінальну справу за епізодами, які згадані на прес-конференції, чи були вручені ОСОБА_2 підозри у вчинені вказаних вище кримінальних правопорушень на час поширення відповідної інформації.

Заявниця у касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме частини четвертої статті 296 ЦК України та статті 308 ЦК України. Проте Верховний Суд не викладає відповідні висновки, оскільки суд апеляційної інстанції в цій частині не вирішив спір.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої і частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, та передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа направляється на новий розгляд, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Ковальчук Віталій Володимирович, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. С. Олійник

Судді: О. В. Білоконь

І. Ю. Гулейков

О. М. Осіян

В. В. Шипович