Провадження № 2/554/6399/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Черняєвої Т.М.,

за участі секретаря Оніщенко Ю.,

представника позивача Лобач А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Керівникк Харківської місцевої прокуратури № 4 звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обгрунтував тим, що Харківською місцевою прокуратурою №4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ст.190 КК України за фактом незаконного заволодіння, зокрема, квартирою АДРЕСА_1 . Щодо вказаної квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.04.2016, на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2016 по справі №643/4082/16-к зареєстровано обтяження у вигляді арешту.

Встановлено, зокрема, що вказана квартира, загальною площею 47,1 кВ-м., житловою площею 28,6 кв.м., належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2004, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою (реєстровий №1-945), а також свідоцтва про право власності від 14.10.1999, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду (реєстраційний №5-99-206294).

Згідно відомостей, які містяться в актовому записі про смерть №13188 від 03.09.2015, здійсненому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4 , яка проживала в квартирі АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З відміток, які є у вказаному актовому записі про смерть, а також в заяві ОСОБА_5 про видачу паспорта (форма №1), вбачається, що паспорт померлої не зданий.

У день смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за її останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі, в якій вона була зареєстрована та проживала одна, що підтверджується копією поквартирної картки за формою Б.

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 02.08.2016, наданих Третьою Харківською державною нотаріальною конторою щодо ОСОБА_3 вбачається відсутність заведених спадкових справ, виданих свідоцтв про право на спадщину, заповітів, спадкових договорів.

Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж O.A. 31.07.2015 посвідчено договір купівлі-продажу №2540.

За змістом вказаного договору ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої 09.07.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж O.A., продала означену квартиру ОСОБА_1 . Згідно пункту 2.1. договору, продаж квартири вчинено за 484 155 грн.

На підставі цього договору приватним нотаріусом 31.07.2015 прийнято рішення з індексним №23328153 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на згадану квартиру (номер запису про право власності 10639249).

З огляду на те, що в силу ч.4 ст.25, п.11 ч.1 ст.346 ЦК України цивільна правоздатність, у тому числі право власності, ОСОБА_5 припинилися у момент її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), на час нотаріального посвідчення договору від 31.07.2015 року вона не була здатна мати та здійснювати цивільні права та обов`язки продавця належної їй за життя квартири.

За таких обставин, укладення згаданого договору здійснено всупереч вимогам ч.1 ст.658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику.

При цьому, наявність довіреності від 09.07.2014 року, на яку міститься посилання в тексті договору від 31.07.2015, не змінює правових наслідків смерті ОСОБА_5 , оскільки в силу п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Перебування спірної квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст.1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Просили визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою, та, у зв`язку з цим, визнати право власності на вказану квартиру, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради. Витребувати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Стягнути з відповідача на користь прокуратури Харківської області сплачений при зверненні з позовом судовий збір в сумі 8 640,32 грн.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 04.11.2016 року відкрито провадження у справі.

23.12.2016 року до суду надійшли пояснення Харківської міської ради в порядку ст.27 ЦПК України, відповідно до яких вони позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

03.04.2023 року на адресу суду надійшли заперечення проти позову представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , згідно яких позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

ОСОБА_1 31 липня 2015 року придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А., номер запису про право власності 10639249, індексний номер: 23328153 від 31.07.2015 року.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири приватний нотаріус ОСОБА_7 перевіряв законність цього правочину. ОСОБА_1 була переконана, що купує квартиру у законного власника, та не могла передбачити незаконність договору купівлі-продажу. Після покупки квартири відповідач зареєструвалася у вказаній квартирі, здійснювала поточний ремонт квартири, оплачувала рахунки за комунальні послуги. Протягом цього часу ніхто не приходив до Відповідача і не пред`являв жодних претензій щодо квартири.

Проте, невдовзі відповідачу стало відомо, що Харківська місцева прокуратура № 4 в інтересах Харківської міської ради звернулася до суду позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним, визнання пре власності на вказану квартиру за ХМР та витребування квартири з володіння відповідача, у зв?язку з тим, що власниця квартири - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за 7 днів до укладення договору купівлі-продаж вищевказаної квартири. В позовній заяві зазначено, що квартира була продана відповідачці від імені особи, яка була померлою на момент укладення договору купівлі-продажу.

Вини ОСОБА_1 у незаконному укладенні договору купівлі-продажу квартири немає жодної, оскільки вона не знала та не могла знати про смерть власниці квартири ще до моменту укладення договору купівлі-продажу квартири. У даній ситуації ОСОБА_1 є добросовісним набувачем квартири.

Варто зазначити, що жоден з випадків, передбачених ст. 388 ЦК України не може бути застосований до цієї ситуації, оскільки ОСОБА_1 придбала квартиру, як вона вважала у законного власника, правочин був завірений нотаріально та нотаріусом було перевірено предмет договору через всі реєстри, як того вимагає закон.

Крім того, вказана квартира не перебувала у власності позивача. Тож квартира не могла бути загубленою позивачем; не могла бути викраденою у позивача; не могла вибути з володіння позивача, оскільки вона й не перебувала у власності позивача.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, ОСОБА_3 вже не являлася власником квартири станом на 24.07.2015 року у зв*язку зі смертю. Харківська міська рада в свою чергу також власником вказаної квартири не являється.

Відповідно до п. 10 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними та ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується

Власник майна - це та особа, яка має законні права володіти, користуватися, розпоряджатися майном, що вибуло до добросовісного відповідача поза волею власника. Тобто звернутися до добросовісного набувача із позовом про витребування майна може тільки неволодіючий власник. Харківська міська рада, в інтересах якої діє Харківська місцева прокуратура № 4, власником квартири не є.

ОСОБА_1 не знала і не могла знати про те, що власник купленої нею квартири на час укладення договору купівлі-продажу вже помер.

Договір купівлі-продажу квартири був укладений з дотриманням норм законодавства України.

Також позивач не має права на визнання права власності на квартиру та витребування її з володіння відповідача, оскільки вказана квартира не перебувала та не перебуває у власності позивача.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, вважаємо позов незаконним, безпідставним та необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15.11.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10.04.2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Московського районного суду м.Харкова від 15.11.2017 року без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 року касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено. Рішення Московського районного суду м.Харкова від 15.11.2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10.04.2018 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа повернена до Московського районного суду м.Харкова 21.01.2020 року.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 24.01.2020 року справу прийнято до провадження та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження.

Згідно розпорядження керівника апарату Московського районного суду м.Харкова №01-08/223 від 31.03.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2023 року справу передано на розгляд іншому складу суду.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 21.04.2020 року справу прийнято до провадження та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 28.04.2023 року справу прийнято до провадження та постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з?явилися, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового розгляду, не повідомили про причину неявки.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , належала на праві власності ОСОБА_3 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2004 року, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за №1-945, а 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1999 року, виданого Центром ( відділом ) приватизації державного житлового фонду р.№ 5-99-206294 (т.1. а.с.120, 122).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 13188 від 03.09.2015 року (т.1 а.с.14).

31.07.2015 року між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.А., р. № 2540, згідно умов п. 1.1 якого, продавець (в особі представника) ОСОБА_2 зобов*язується передати у власність, а покупець ОСОБА_1 зобов*язується прийняти у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (т.1. а.с.10-13, 105-106).

ОСОБА_2 діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.А. 09.07.2014 року, р. № 1033 (т.1. а.с. 107).

Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 31.07.2015 року (номер запису про право власності 10639249), що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №65170498 від 05.08.2016 року (т.1 а.с.8-9).

У силу ч.2 ст.1220 ЦК України, в день смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за її останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі (ч.1 ст.1221 ЦК України), в якій вона була зареєстрована та проживала одна, що підтверджується копією поквартирної картки за формою Б (т.1 а.с.20).

За змістом ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У силу ч.3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 02.08.2016, наданих Третьою Харківською державною нотаріальною конторою щодо ОСОБА_3 вбачається відсутність заведених спадкових справ, виданих свідоцтв про право на спадщину, заповітів, спадкових договорів (т.1 а.с.18-19).

Положеннями ст.1277 ЦК України передбачено, що у разі неприйняття спадщини спадкоємцями орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Вказана заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Відповідно до ст.1283 ЦК України спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою.

Відповідно до ст.278 ЦПК України, 2004 року, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

В силу ч.4 ст.25, п.11 ч.1 ст.346 ЦК України цивільна правоздатність, у тому числі право власності, ОСОБА_5 припинилися у момент її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), на час нотаріального посвідчення договору від 31.07.2015 вона не була здатна мати та здійснювати цивільні права та обов`язки продавця належної їй за життя квартири.

За таких обставин, укладення згаданого договору здійснено всупереч вимогам ч.1 ст.658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику.

При цьому, наявність довіреності від 09.07.2014, на яку міститься посилання в тексті договору від 31.07.2015, не змінює правових наслідків смерті ОСОБА_5 , оскільки в силу п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Перебування спірної квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст.1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому, Харківська міська рада, якій належить спірна квартира, в силу відумерлості спадщини, не була стороною договору купівлі-продажу від 31.07.2015, у зв`язку з чим, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Наявність у позивача підстав для витребування майна у добросовісного набувача за таких обставин підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11.02.2015 по справі №6-1цс15.

Застосування вказаного способу захисту порушених інтересів узгоджується також з роз`ясненнями, наведеними в пунктах 21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Зокрема, згідно вказаних роз`яснень, коли майно придбане за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України, звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Згадані роз`яснення, в свою чергу, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2015 по справі №6-619цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, і згідно ч.2 ст.214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Відповідно до абз.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Перехід спадкового майна у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини є юридичним наслідком відповідного судового рішення, який передбачено ч.3 ст.1277 ЦК України.

Як передбачено п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, смерть власника є підставою припинення права власності.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказана норма закону, в силу ст.8 ЦК України, підлягає застосуванню також до спадщини, визнаної судом відумерлою та підтверджує, що спірна квартира в розумінні п.3 ч.1 ст.388 ЦК України вибула з володіння Харківської міської ради не з її волі іншим шляхом.

Виходячи з правової природи відумерлості спадщини, підставою для проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно є відповідне судове рішення, прийняте після спливу встановленого законом річного строку. Однак, проведення такої реєстрації на даний час унеможливлюється наявністю в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на це майно за відповідачем, що, в свою чергу, зумовлює спір про право власності.

Підставність вимог про визнання права власності на майно, що становить відумерлу спадщину, в зв`язку з необхідністю його витребування з чужого незаконного володіння, підтверджується, зокрема, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 (провадження №6-36112 св15).

Так, суд касаційної інстанції з посиланням на обов`язкову, в силу ст.360-7 ЦПК України, для судів правову позицію Верховного Суду України (постанови: №6-107цс12 від 07.11.2012; №6-348цс15 від 10.06.2015; №6-67цс15 від 13.05.2015) зазначив, що у разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст.392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

У зв`язку з цим, вимога про визнання спадщини відумерлою, заявлена у поєднанні з вимогою про визнання права власності на згадану квартиру за позивачем, підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

У контексті витребування за правилами віндикації майна, яке становить відумерлу спадщину, обґрунтованість вимог підтверджується, зокрема, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.03.2016 по справі №337/2204/15-ц.

Встановлений ст.388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини, оскільки випадки та умови такого витребування обмежені національним законодавством.

Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у витребуванні майна на користь територіальної громади відповідно до механізму, встановленого національним законодавством, з метою його подальшого розподілу між особами, які потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням визначеної житловим законодавством черговості.

Отже, звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо вибуття майна, яке становить відумерлу спадщину, з володіння територіальної громади.

У зв`язку з цим, не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Витребуванням майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 була залучена до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки судове рішення у справі може вплинути на її обов`язок відшкодувати збитки, завдані вилученням спірної квартири у ОСОБА_1 , у разі звернення останньої до суду з відповідною вимогою.

Таким чином, гарантії, передбачені ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються.

Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, подає, зокрема, позовну заяву.

Повноваження прокурора звертатися до суду з позовною заявою під час здійснення представництва інтересів держави в суді передбачено п.1 ч.б ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

За змістом ч.3 вказаної статті Закону підставою представництва в суді законних інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно п.9 інформаційного листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» органи прокуратури мають право подавати заяви про визнання спадщини відумерлою в інтересах територіальної громади відповідно Закону України «Про прокуратуру», яким визначено однією з функцій прокуратури представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Незважаючи на наявність визначених ст.1277 ЦК України умов, Харківською міською радою не виконується передбачений вказаною статтею Кодексу обов`язок подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, а спірна квартира всупереч інтересам держави продовжує перебувати у володінні відповідача.

Зволікання з визнанням спадщини відумерлою обмежує можливості виконання Харківською міською радою завдань, пов`язаних з реалізацією державної політики в сфері забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Наведене вказує на необхідність прокурорського втручання з метою захисту інтересів держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст.1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Про прийняте рішення щодо звернення з відповідним позовом прокуратурою поінформовано Харківську міську раду в особі міського голови листом.

Відповідно до наданих до суду пояснень, Харківська міська рада позовні вимоги прокуратури підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Крім того, главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду

у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18).

За змістом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.

Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, що надає органу місцевого самоврядування право та покладає на нього обов`язок подати заяву про визнання спадщини відумерлою, а визнання спадщини відумерлою є підставою для виникнення права власності на спадкове майно у територіальної громади.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).

З урахуванням наведеного, територіальна громада, від імені якої діє орган місцевого самоврядування, не може бути позбавлена можливості на захист свого права на майно (легітимних і виправданих очікувань набути майно), а віндикація є способом захисту речового права, який спрямований на ефективне поновлення порушених прав на майно.

У порушення вимог статей 212, 213 ЦПК України 2004 року, статей 89, 263, 264, 367 чинної редакції ЦПК України суди зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, фактично відмовивши позивачу у захисті речового права з формальних підстав

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, у повному обсязі.

Розподіл судових витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, стягнувши із відповідача на користь позивача судові витрати у виді сплаченого при зверненні із позовом судового збору у сумі 8640,32 грн. на користь прокуратури Харківської області.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати спадщину яка відкрилася, ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та складається із квартири АДРЕСА_1 відумерлою.

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,1 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, за територіальною громадою м.Харкова в особі Харківської міської ради.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,1 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Харківської області сплачений при зверненні з позовом судовий збір у сумі 8640,32 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2023 року.

Суддя Т.М.Черняєва