ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/2285/19

Провадження № 22-ц/4820/1867/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю учасників справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнення втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року (суддя Ніколова С.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

03.10.2016 в рамках кримінального провадження ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що відповідач ОСОБА_2 25 липня 2012 року близько 18 години 40 хвилин, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 108 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Штименка в селі Бальківці Волочиського району Хмельницької області в напрямку від с.Курилівка до м. Волочиськ, неподалік місцевого ставка, на заокругленій ділянці автодороги, не врахував дорожню обстановку, перетнувши горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , рухаючись у зустрічному напрямку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу № АВ/0807822 від 07.12.2011. Зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 25 липня 2012 року він отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми з ранами м`яких тканин обох колінних суглобів, ранами м`яких тканин підборіддя та перенісся, саднами шкіри шиї, передньої черевної стінки, набряком м`яких тканин лівого стегна, закритим переломом діафіза (тіла) лівої стегнової кістки у верхній третині, переломом лівого наколінника. Переломи кісток лівої нижньої кінцівки ускладнились розвитком травматичного шоку та, в подальшому, - синдрому жирової емболії у вигляді її легенево-церебральної форми, які згідно із висновком експерта № 1658 від 28.09.2012 за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Вказував, що внаслідок ДТП також був пошкоджений його автомобіль.

Відповідно до результатів проведення автотоварознавчого дослідження від 07.09.2016 № 303/16, середня вартість автомобіля марки «ВАЗ-2107 1.5 4 dr», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , при його нормативному пробігу та нормальному середньостатистичному, технічному, експлуатаційному, укомплектованому стані, з комплектністю близькою до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, згідно ціни продажу на дату оцінки складає 34366 грн 03 коп.

Зазначав, що внаслідок отриманих травм він проходив тривале лікування у Волочиській ЦРЛ та Хмельницькій обласній лікарні та витратив на придбання ліків кошти на загальну суму 46957 грн 86 коп., з яких 12000 грн йому було відшкодовано відповідачем.

Крім того, під час ДТП він отримав стрес через отримані травми, мав інвалідність ІІ групи, а на даний час має ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим потребував сторонньої допомоги. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в сумі 72500 грн з розрахунку 50х1450 грн (50 місяців з часу ДТП х розмір мінімальної заробітної плати).

У позові позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь кошти за втрачений автомобіль в сумі 34366 грн 03 коп., витрати на лікування в сумі 34957 грн 86 коп., моральну шкоду в сумі 72500 грн, а всього 141823 грн 89 коп., а також судові витрати.

Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року у справі №671/1123/16-к ОСОБА_2 визнано невинуватим у висунутому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без розгляду.

Вироком Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_2 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного вироком Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року покарання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 8 715 грн 60 коп., інші витрати - віднесено на рахунок держави. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 34366 грн 03 коп. шкоди, завданої майну, 34957 грн 86 коп. шкоди, завданої здоров`ю, 1747 грн 90 коп. моральної шкоди, а всього 71071 грн 79 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70752 грн 10 коп. моральної шкоди та 8400 грн процесуальних витрат, а всього 79152 грн 21 коп.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року вирок Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року щодо ОСОБА_2 , в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» скасовано і в цій частині призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

26 грудня 2019 року цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди надійшов до Волочиського районного суду Хмельницької області на новий розгляд.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 28.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Під час розгляду справи на стадії підготовчого провадження позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог від 19.08.2021 та просив суд, крім заявлених раніше позовних вимог, також стягнути з ОСОБА_2 на його користь розмір втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва, а саме: з 01 серпня 2012 року по день подання заяви стягнути 168013 грн 45 коп., з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року стягувати щомісячно по 3300 грн, з 01 грудня 2021 року стягувати щомісячно по 3575 грн з урахуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати. Стягнути на його користь з ОСОБА_2 понесені витрати при проведенні комісійної судово-медичної експертизи у розмірі 7981,30 грн.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог; закрито підготовче провадження.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70752 грн 10 коп. на відшкодування моральної шкоди, втрачений внаслідок каліцтва заробіток (дохід) за період з 01 серпня 2012 року по 26 грудня 2019 року в сумі 168013 грн 45 коп., за період з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року у сумі 9900 грн. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрачений внаслідок каліцтва заробіток (дохід) в розмірі по 3575 грн щомісячно, починаючи з 01 грудня 2021 року. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 34957 грн 86 коп., 1747 грн 90 коп. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 грн витрат на правову допомогу, 7981 грн 30 коп. витрат, пов`язаних із проведенням комісійної судово-медичної експертизи. Заяву відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про поворот виконання судового рішення задоволено частково. В порядку повороту виконання вироку Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року у справі № 671/1123/16-к в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" грошові кошти у розмірі 34366 грн 03 коп. (шкода, завдана майну).

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року виправлено описку, допущену в рішенні Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року, а саме в абзаці восьмому резолютивної частини рішення замість слів « ОСОБА_2 » читати « ОСОБА_1 », викладено абзац восьмий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «В порядку повороту виконання вироку Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року у справі № 671/1123/16-к в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" грошові кошти у розмірі 34366 грн 03 коп. (шкода, завдана майну).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та залишити позов без розгляду на підставі статті 257 ЦПК України. При цьому посилається на грубе порушення судом норм процесуального права. Вважає, що 31.07.2023 судом винесено ухвалу про виправлення описки у рішенні суду, проте мова йде не про виправлення описки, а про зміну змісту судового рішення.

Вказує, що низка висновків суду щодо підстав задоволення позову зроблена без мотивованої оцінки кожного наведеного стороною відповідача аргументу, та без зазначення таких аргументів, які викладені, зокрема, у клопотанні від 08.11.2023, у додаткових письмових поясненнях від 10.05.2023 та виступу у судових дебатах, викладеному у письмовому вигляді, що є недопустимим.

Зазначає, що судом першої інстанції при надходженні справи на новий розгляд було змінено єдиний унікальний номер справи та розглянуто позовну заяву як таку, що поступила вперше, та в порушення ст. 377 ЦПК України, без врахування висновків Верховного Суду у цій справі при повторному розгляді. 19.08.2021 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, де він просив суд, крім заявлених раніше позовних вимог, також стягнути з ОСОБА_2 втрачений заробіток (дохід) внаслідок каліцтва, проте судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 12.01.2022 у справі №234/11607/20, у постанові від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, у постанові від 17.08.2021 у справі № 910/19210/15, адже в даному випадку мова йде не про збільшення або зменшення кількісних показників за вимогами, які були заявлені у первісному позові і які уже переглядались Верховним Судом, мова йде саме про доповнення позову новою позовною вимогою, тобто про зміну предмету позову, а також змінена і правова підстава позову. Вказує, що заява позивача про збільшення позовних вимог свідчить саме про зміну предмету позову, оскільки при розгляді справи в рамках кримінального провадження така вимога не заявлялась. А тому, є незаконною ухвала суду першої інстанції від 08.11.2022 в частині прийняття заяви про збільшення позовних вимог і відповідач заявляв клопотання про залишення її без розгляду.

Позивач не заявляв про будь-яку зміну фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, оскільки таких змін не було. На думку скаржника, усі фактичні обставини встановлені вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду від 13.06.2019 по справі №671/1123/16-к.

Зазначає, що оскільки при направленні справи на новий судовий розгляд перевірці підлягають ті обставини, які уже були предметом судового розгляду, то і клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи задоволено судом безпідставно. При повторному розгляді справи на цій стадії процесу нові докази не долучаються і не досліджуються. Тому, до висновку експертів, як до доказу отриманого з порушенням процедури, повинні бути застосовані правові наслідки, передбачені доктриною «плодів отруйного дерева».

Вказує, що оскільки прийняття заяви про збільшення позовних вимог та закриття підготовчого провадження як процесуальна дія була проведена в один день, відповідач був позбавлений можливості надати суду відзив на цю заяву, йому не було роз`яснено право на подачу такого відзиву та не наданий належний строк для його підготовки, подачі доказів, тощо.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у солідарному стягненні з ОСОБА_2 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» розміру втраченого автомобіля в сумі 34366 грн 03 коп., витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 400 грн та задоволення заяви ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про поворот виконання судового рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог та відмову у задоволенні заяви ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про поворот виконання рішення суду. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального права.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду належних доказів того, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, тому відсутні підстави для висновку, що транспортний засіб був фізично знищеним відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають вимоги статті 1192 ЦК України, відповідно до якої, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вказує, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги висновок експертного дослідження за результатами автотоварознавчого дослідження від 07.09.2016 за №303/16, адже відповідачами не надано суду інших експертних висновків щодо іншої вартості фізично знищеного автомобіля потерпілого, а тому висновки суду про відмову у стягненні на користь позивача розміру втраченого автомобіля та витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження є помилковими.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу ОСОБА_2 просили залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_2 , апеляційну скаргу ОСОБА_1 просили залишити без задоволення.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року у справі №671/1123/16-к вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного вироком Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року покарання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 8 715 грн 60 коп., інші витрати віднесено на рахунок держави.

Згідно з вироком суду встановлено, що 25 липня 2012 року, близько 18 години 40 хвилин, ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 108 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким рухався по вулиці Штименка в селі Бальківці Волочиського району Хмельницької області в напрямку від села Курилівка до міста Волочиськ, неподалік місцевого ставка, на заокругленій ділянці автодороги, не врахував дорожню обстановку, перетнувши горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 25 липня 2012 року, водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми з ранами м`яких тканин обох колінних суглобів, ранами м`яких тканин підборіддя та перенісся, саднами шкіри шиї, передньої черевної стінки, набряком м`яких тканин лівого стегна, закритим переломом діафіза (тіла) лівої стегнової кістки у верхній третині, переломом лівого наколінника. Переломи кісток лівої нижньої кінцівки ускладнились розвитком травматичного шоку та, в подальшому, - синдрому жирової емболії у вигляді її легенево-церебральної форми, які згідно із висновком експерта № 1658 від 28.09.2012 за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Порушення водієм ОСОБА_2 вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду спричинену майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб щодо транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 108 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/0807822, який діяв на момент настання ДТП. В полісі зазначено, що строк його дії з 00 год. 00 хв. 08.12.2011 до 07.12.2012 включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 100000 грн (сто тисяч гривень), за шкоду заподіяну майну 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень), розмір франшизи 0 грн (нуль гривень). (а.с.18 т.1).

Пунктом 4 полісу встановлено страхову суму відповідальності на одного потерпілого за шкоду життю і здоров`ю в 100000 грн, за шкоду, заподіяну майну 50000 грн, франшиза відсутня.

Подія, яка відбулась 25 липня 2012 року за участю забезпеченого транспортного засобу та є страховим випадком.

Також встановлено, що ОСОБА_1 проходив лікування у Волочиській центральній районній лікарні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 26.07.2012 по 31.07.2012; у травматологічному відділенні з 29.09.2012 по 19.10.2012, з 10.12.2013 по 15.12.2013, з 02.02.2013 по 11.02.2015 та у Хмельницькій обласній лікарні в опіковому відділенні з 20.08.2012 по 27.08.2012, в ортопедичному відділенні з 27.08.2012 по 07.09.2012 (а.с.28,41,42 т.1). У зв`язку з чим поніс витрати на лікування в сумі 34957 грн 86 коп. (а.с. 28-45 т. 1)

Відповідно до висновку № 48 комісійної судово-медичної експертизи, яка проведена судово-медичною експертною комісією Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи з 26.04.2021 по 21.07.2021, експертна судово-медична комісія дійшла висновку, що між заподіяними тілесними ушкодженнями та виявленими у ОСОБА_1 , а саме: переломом лівого наколінника, закритий перелом діафіза лівої стегнової кістки у верхній третині, та встановленою йому 26.01.2016 ІІІ групи інвалідності загального захворювання вбачається прямий причиновий зв`язок.

Станом на 01.07.2021 відсотки постійної втрати працездатності у ОСОБА_1 складають 55%, з яких 45% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді анкілоз лівого кульшового суглобу в функціонально вигідному положенні), 10% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді перелому лівого наколінника (гонартроз І-ІІ ст. лівого колінного суглобу з деформацією наколінника та розвитком латерально-феморальнольного артрозу). Станом на 01.07.2021 відсотки стійкої втрати працездатності у ОСОБА_1 складають 55%, з яких 40% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді анкілоз лівого кульшового суглобу в функціонально вигідному положенні), 15% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді перелому лівого наколінника (гонартроз І-ІІ ст. лівого колінного суглобу з деформацією наколінника та розвитком латерально-феморальнольного артрозу).

За даними медичної карти амбулаторного хворого №621 у ОСОБА_1 в період часу до 25.07.2012 відсутні записи про наявність будь-яких травм та ушкоджень опорно-рухового апарату, по яких встановлювались відсотки втрати загальної та професійної працездатності. Відсотки втрати загальної та професійної працездатності, встановленої у ОСОБА_1 , перебувають у прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями, заподіяними йому під час дорожньо-транспортної пригоди 25.07.2012 в с. Бальківці Волочиського району Хмельницької області так, як визначались по наявних стійких наслідках тілесних ушкоджень.

Вказане в наданих медичних документах лікування призначалося ОСОБА_1 для лікування багаточисельних, масивних, тяжких травм та їх наслідків, заподіяних йому під час ДТП 25.07.2012, у відповідності з протоколами лікування, було об`єктивним, адекватним, своєчасним та в повному обсязі відповідно для потреб стану здоров`я ОСОБА_1

26.01.2016 медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з причиною інвалідності загальне захворювання. Протипоказана важка фізична праця, праця з довготривалою ходою. Рекомендовано відновне лікування лівого колінного суглобу та лівого кульшового суглобу, оперативне лікування ендопротезування (заміна біологічного суглобу на штучний), потребує оперативного лікування лівого кульшового суглобу ендопротезування, диспансерний нагляд, санаторно-курортне лікування, милиці, палицю (а.с. 224-236 т. 1).

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 7 вересня 2016 року № 303/16, середня вартість автомобіля ВАЗ-2107 1.5 4dr, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при його нормативному пробігу та нормальному середньостатистичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, з комплектністю близько базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, згідно ціни продажу на дату оцінки складає 34 366 грн 03 коп. (а.с. 9-12 т.1)

Відповідно до акту прийому-передачі виконаної роботи №303/16 від 07.09.2016 та квитанції №26 від 07.09.2016, витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження становлять 400 грн (а.с. 15 т.1).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №007157від 27.01.2016 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності довічно (а.с.26 т.1).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Положеннями до ч. 1 ст. 1202 ЦК України визначено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Проте, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV).

Відповідно до ст. 3 Закону України №1961-ІV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею6 Закону України №1961-ІV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.п. 9.3, 9.4 ст. 9 Закону України №1961-ІV, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 25 Закону України №1961-ІV, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Згідно з пп. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону України № 1961-ІV, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» установлено на 2012 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні. А тому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що станом на дату настання страхового випадку, який настав 25.07.2012, розмір мінімальної заробітної плати становив 1102 гривні.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, відповідно до ст. 26-1 Закону України № 1961-ІV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

При визначені розміру моральної шкоди, яка стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу заподіяно моральну шкоду внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, зокрема, численних переломів кісток, травм, перенесення операції, проходження тривалого багатомісячного лікування, встановлення ІІ групи інвалідності з 11.12.2012 до 01.02.2016, а надалі ІІІ групи інвалідності довічно, у зв`язку з чим у нього відбулося порушення нормального ритму життя, він переніс фізичний біль, нервовий стрес, переживання, пригніченість, відчуття власної трудової неповноцінності, відбулася зміна життєвих планів та певні негативні зміни у житті, в тому числі і тривале лікування та реабілітаційний період, необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою для визначення розміру моральної шкоди. А тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 70752 грн 10 коп., і такий розмір відповідає характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, його матеріальному стану, характеру, ступеню та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, порушенням життєвих зв`язків, вимушених змін у його житті, часу і зусиллям, необхідним для відновлення душевного стану.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на спростування розміру завданої позивачу моральної шкоди.

Крім того, суд першої інстанції, з врахуванням норм матеріального права та обставин справи щодо встановлення позивачу ОСОБА_1 ІІ, а потім ІІІ груп інвалідності, щодо отримання ним пенсії по інвалідності та тих обставин, що станом на 25.07.2012 позивач не був працевлаштований, дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва. При цьому, навівши розрахунок, виходячи із втрати загальної (професійної) працездатності в розмірі 55% та розміру мінімальної заробітної плати за вказаний період, оскільки позивач на час ДТП не працював, визначив його розмір в сумі 168013 грн 45 коп. за період з 01 серпня 2012 року по 26 грудня 2019 року та за період з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року у сумі 9900 грн, з 01 грудня 2021 року по 3575 грн щомісячно.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів щодо неправильності розрахунку втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди в розмірі 34366 грн 03 коп., суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог в цій частині.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Не заперечується сторонами та обставина, що 25.07.2012 внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 108, складеної інспектором ВДАІ автомобіль ВАЗ-2107, отримав механічні пошкодження, а саме було деформовано капот, ліве переднє крило, двері передні ліва та права, двері задні ліва та права, розбито передні фари ліва та права, лобове скло, скло правих передніх дверей, деформований передній бампер, розбито радіатор, розгерметезовано ліве переднє колесо, деформоване колесо (а.с.7).

Позивач, в обґрунтування заявлених вимог посилався на висновок експертного дослідження за результатами автотоварознавчого дослідження від 07.09.2016 № 303/16, згідно з яким середня вартість автомобіля ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , при його нормативному пробігу та нормальному середньостатистичному, технічному, експлуатаційному, укомплектованому стані, з комплектністю близькою до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, згідно ціни продажу на дату оцінки, на 07 вересня 2016 року, складає 34366 грн 03 коп.

Проте, під час дослідження огляд даного автомобіля не проводився, а на вирішення автотоварознавчого дослідження було поставлено питання про визначення середньої вартості пошкодженого автомобіля, що не є тотожним вартості пошкодженого транспортного засобу із врахуванням зносу.

Відповідно до ст. 28 Закону України № 1961-ІV шкода, яка заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: - з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; - з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; -з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; - з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; - з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; - з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 30 Закону України № 1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вартості пошкодженого транспортного засобу (до та після ДТП) та, відповідно, розміру завданої позивачу майнової шкоди. Надане позивачем автотоварознавче дослідження від 07.09.2016 № 303/16 не є достатнім та достовірним доказом, на підставі якого можна було б встановити дійсні обставини справи щодо вартості автомобіля. Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, позивач клопотання про призначення експертизи не заявляв.

Частиною третьою та четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди в розмірі 34366 грн 03 коп., та, як наслідок, у задоволенні вимог про стягнення витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 400 грн.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання вироку Хмельницького апеляційного суду від 13.06.2019 у справі № 671/11263/16-к в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 34366 грн 03 коп. шкоди, завданої майну, витрат на лікування в сумі 34957 грн 86 коп. та 1747 грн 90 коп. на відшкодування моральної шкоди, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала на користь ОСОБА_1 34366 грн 03 коп. та 36705 грн 76 коп.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення 34366 грн 03 коп. шкоди, завданої майну відмовлено, а тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що в порядку повороту виконання вироку Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року у справі № 671/1123/16-к в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», з ОСОБА_1 (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки) на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає стягненню 34366 грн 03 коп. (шкода, завдана майну).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, виходив з того, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню, в тому числі, витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що представництво потерпілого ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження на досудовому слідстві здійснювалось адвокатом Щербанем Олександром Васильовичем на підставі договору про надання правової допомоги №93 від 13.11.2012 (а.с. 50-51 т. 1).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, клієнт ( ОСОБА_1 ) доручає, а адвокат (Щербань О.В.) приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу із представництва клієнта у кримінальному провадження на стадіях досудового розслідування з питань пов`язаних з ДТП; за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у порядку та на умовах визначених договором.

Згідно з квитанцією №179524 від 13.11.2012, адвокатом отримано за надані послуги кошти в сумі 1000 грн, та згідно з квитанцією №179525 від 13.11.2012 - 7000 грн (а.с. 52 т. 1).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн, понесені ОСОБА_1 , як потерпілим, на досудовому слідстві в рамках кримінального провадження, не пов`язані з захистом його прав як цивільного позивача, та не є витратами, пов`язаними з розглядом цивільної справи (позов подано ОСОБА_1 в межах кримінального провадження 03.10.2016), а тому не підлягають відшкодуванню на користь позивача в цивільній справі.

А тому, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 367 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про виправлення описки в рішенні суду, оскільки ОСОБА_2 не оскаржувалась ухвала про виправлення описки, яка у відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України, підлягає оскарженню окремо від рішення суду в апеляційному порядку та підлягає оплаті судовим збором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 через тривалий термін отримав копію рішення суду першої інстанції, а саме - 14 серпня 2023 року, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки це не позбавило права відповідача на оскарження судового рішення і його перегляду в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що у рішенні суду немає мотивованої оцінки кожних аргументів сторони відповідача, викладених у клопотанні, у письмових поясненнях не заслуговують на увагу, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що при новому розгляді судом першої інстанції прийнято, в порушення вимог ЦПК України, заяву про збільшення позовних вимог, яка є заявою про зміну предмета позову, не приймаються апеляційним судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно із пунктом 2 частини другої та частини третьої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною четвертою статті 49 ЦПК України передбачено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми ЦПК України дозволяють позивачу скористатись таким правом до закінчення підготовчого засідання або з урахуванням винятків, передбачених абзацом другим частини четвертої статті 49 ЦПК України.

Тобто, до закінчення підготовчого засідання позивач мав право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Однак, вчинення вказаних дій при новому розгляді справи допускається лише у виключному випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи.

Так, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що після направлення справи касаційною інстанцією на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства ухвалою Волочиського районного суду від 28.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Волочиського районного суду від 11.03.2020 призначено у справі за клопотанням позивача комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої ставились питання: чи є причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями, які отримані ОСОБА_1 внаслідок ДТП 25 липня 2012 року відповідно до вироку Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року, та інвалідністю, яка йому була встановлена; якщо такий причинний зв`язок існує, то чи у ОСОБА_1 настала стійка втрата професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності; якщо настала, то коли саме; який ступінь стійкої втрати позивачем ОСОБА_1 професійної працездатності (у відсотках), а за її відсутності - загальної працездатності, у зв`язку із тілесними ушкодженнями, які ним отримані 25 липня 2012 року внаслідок ДТП, в період з 25 липня 2012 року по теперішній час; чи потребував (потребує) ОСОБА_1 у зв`язку із ушкодженням його здоров`я внаслідок ДТП додаткового медичного лікування; якщо потребував (потребує), вказати вид такого лікування, його тривалість та необхідні витрати на таку допомогу. Зазначена ухвала відповідачем ОСОБА_2 не оскаржувалась в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку №48 комісійної судово-медичної експертизи, яка проведена судово-медичною експертною комісією Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи з 26.04.2021 по 21.07.2021, між заподіяними тілесними ушкодженнями та виявленими у ОСОБА_1 , а саме: переломом лівого наколінника, закритий перелом діафіза лівої стегнової кістки у верхній третині, та встановленою йому 26.01.2016 ІІІ групою інвалідності загального захворювання вбачається прямий причиновий зв`язок. Станом на 01.07.2021 відсотки постійної втрати працездатності у ОСОБА_1 складають 55%, з яких 45% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді анкілоз лівого кульшового суглобу в функціонально вигідному положенні), 10% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді перелому лівого наколінника (гонартроз І-ІІ ст. лівого колінного суглобу з деформацією наколінника та розвитком латерально-феморальнольного артрозу). Станом на 01.07.2021 відсотки стійкої втрати працездатності у ОСОБА_1 складають 55%, з яких 40% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді анкілоз лівого кульшового суглобу в функціонально вигідному положенні), 15% (стійкі наслідки ушкоджень у вигляді перелому лівого наколінника (гонартроз І-ІІ ст. лівого колінного суглобу з деформацією наколінника та розвитком латерально-феморальнольного артрозу).

За даними медичної карти амбулаторного хворого №621 у ОСОБА_1 в період часу до 25.07.2012 відсутні записи про наявність будь-яких травм та ушкоджень опорно-рухового апарату, по яких встановлювались відсотки втрати загальної та професійної працездатності. Відсотки втрати загальної та професійної працездатності, встановленої у ОСОБА_1 , перебувають у прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями, заподіяними йому під час дорожньо-транспортної пригоди 25.07.2012 в с. Бальківці Волочиськогорайону Хмельницької області так, як визначались по наявних стійких наслідках тілесних ушкоджень.

Після проведеної експертизи, позивач на стадії підготовчого провадження звернувся з заявою про збільшення позовних вимог від 19.08.2021 та просив суд, крім заявлених раніше позовних вимог, також стягнути з ОСОБА_2 на його користь розмір втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва, а саме: з 01 серпня 2012 року по день подання заяви стягнути 168013 грн 45 коп., з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року стягувати щомісячно по 3300 грн 00 коп., з 01 грудня 2021 року стягувати щомісячно по 3575 грн з урахуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог; закрито підготовче провадження.

З огляду на викладене вище, на стадії підготовчого провадження змінились обставини справи, зокрема, експертизою визначено відсоток постійної втрати працездатності у ОСОБА_1 , при збереженні первісних обставин, а тому позивач, у урахуванням вимог, передбачених абзацом другим частини четвертої статті 49 ЦПК України, скористався правом на зміну предмета позову (доповнення позовних вимог новими) до закінчення підготовчого засідання, оскільки предмет позову при первісному розгляді був недостатнім для належного захисту. А тому, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв вказану заяву та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення поданої позивачем заяви без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 також не спростовують висновки суду в частині вирішених позовних вимог до нього і не впливають на їх законність.

За змістом прохальної частини апеляційної скарги ОСОБА_2 , останній просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, проте, оскарженим рішенням стягнуто і з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 34957 грн 86 коп., 1747 грн 90 коп. на відшкодування моральної шкоди, при цьому, ні позивач ОСОБА_1 , ні відповідач ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія» не уповноважували Ковальчука В.М. на представництво їх інтересів у даній справі на стадії апеляційного провадження. Вирішення позовних вимог щодо страхової компанії не порушує права відповідача ОСОБА_2 .

Оскільки апеляційний суд скасовує судове рішення лише в частині вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу, то розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай