ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2367/23 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/2361/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року, по цивільній справі № 619/2367/23, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

29 травня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 291 732,01 грн., із них: 247 152,70 грн. збитки внаслідок інфляції за весь час прострочення та 44 579,31 грн. 3% річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що 06.02.2018 Дергачівським районним судом Харківської області по справі № 619/1298/17 ухвалене рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 544 633,39 грн., із них 359 700,01 грн. основного боргу, 166 396,46 грн. процентів, які визначені обліковою ставкою НБУ та 18 636,87 грн. 3% річних від простроченої суми боргу. Відповідач рішення суду від 06.02.2018 не виконав добровільно, тому примусове виконання здійснювалося Дергачівським відділом державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У рахунок виконання рішення суду від 06.02.2018 з відділу державної виконавчої служби надійшли на рахунок позивача грошові кошти 14.04.2023 в сумі 415 426,51 грн., а 19 квітня 2023 року - в сумі 98 992,07 грн. Враховуючи, що відповідач ухилявся від добровільного виконання рішення суду, позивач змушений звертатися до суду з цим позовом про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також стягнення трьох проценти річних від простроченої суми.

26 червня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Прасолов І.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково, застосувати пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та стягнути грошові кошти в розмірі 113 256,95 грн, в тому числі інфляційне збільшення на суму боргу з урахуванням індексу інфляції 86 264,93 грн. та три проценти річних 26 992,02 грн. Відстрочити сплату грошових коштів на строк до закінчення воєнного стану плюс один місяць або розстрочити сплату боргу строком на 12 місяців з щомісячною сплатою рівними частинами.

07 липня 2023 року позивач ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Просив врахувати, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не стосується позивача, виходячи з наступного. По-перше, погашення заборгованості відповідачем здійснювалося на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06.02.2018 у справі №619/1298/17 державною виконавчою службою. По-друге, у вказаному положенні є відмінні риси, які не притаманні позивачу, зокрема «...виконання грошового зобов`язання за договором...», «...від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця)...», «...сплата яких передбачена відповідними договорами...», «...за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)...». Тобто між позивачем та відповідачем не виникали договірні правовідносини, позивач не уклав кредитний договір де він виступає кредитором як фінансова установа та в умовах, якого передбачена неустойка (штраф, пеня). Це все відноситься саме до фінансових установ, оскільки позивач не має права списувати неустойку (штраф, пеню). По-трете, відповідач у своєму підрахунку (по лютий 2022 року) індексу інфляції чомусь застосовує положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у якому нічого не передбачено з приводу індексу інфляції. Відносно того, що відповідач є військовослужбовцем та надання судом відповідачу відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, позивач також не погоджується виходячи з наступного. Із наданої довідки від 31.05.2023 вбачається, що відповідач не задіяний у воєнних (бойових) діях, а перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 з 14.09.2016 по теперішній час. Від виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06.02.2018 у справі №619/1298/17 відповідач постійно ухилявся та примусово виконав його на 5 рік через органи виконавчої служби. Тому, відстрочення призведе до невиконання рішення в цілому до наступу однієї із подій (припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану), а розстрочення виконання рішення суду призведе до аналогічних наслідків за якими відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року було позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 інфляційні витрати в розмірі 86 264,93 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 26 992,02 грн. В іншій частині позову відмовлено.

04 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Прасолов І.В. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 50 000,00 грн. посилаючись на те, що Юридична компанія «ПРАСОЛОВ та ПАРТНЕРИ» власні зобов`язання щодо надання правничої допомоги Клієнту по справі № 619/2367/23 в суді першої інстанції відповідно до умов Договору про надання професійної правничої допомоги виконала на суму 50 000,00 грн., що підтверджується звітом про приймання-передавання наданих послуг.

15 вересня 2023 року до суду надійшли від позивача ОСОБА_3 письмові заперечення на заяву, в яких він просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року було задоволено частково заяву.

Ухвалено по цивільній справі № 619/2367/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів додаткове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000, грн.

В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18.09.2023 повністю і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про винесення додаткового рішення суду щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Вказав, що позивач та суд не отримували заяву відповідача до закінчення судових дебатів у справі щодо понесених нею судових витрат, а тому суд першої інстанції не в праві був вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Детальний опис робіт (наданих послуг), відповідає дійсності тільки тим, що було підготовлено відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив.Справа, що розглянута судом є нескладною, оскільки позивач стягував з відповідача індекс інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми боргу, спір майже був безспірним. Заявлена сума адвоката не є співмірною.

Зазначив, що адвокат не надав до суду жодного доказу (платіжного документу) про сплату відповідачем послуг адвоката у зв`язку із чим відповідач не поніс витрат на оплату послуг адвоката, які начебто були виконані ним, а також здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вважає, що між відповідачем та адвокатським бюро є домовленість щодо фіктивних та завищених наданих послуг правничої допомоги, оскільки сторони 07.06.2023 домовилися про суму у 50 000,00 грн. ще тоді коли справа не була завершена, а детальний опис робіт не був підписаний, тобто сторони не знали, які саме будуть надані послуги, а вже про суму послуг визначились.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позивачам, які були викладені у письмових заперечення від 12.09.2023 на заяву відповідача про винесення додаткового рішення суду.

В апеляційній скарзі адвокат Прасолов І.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн. та просить 15000,00 грн. витрат, які були понесені на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання в частині розміру витрат на правничу допомогу, суд виходив із обсягу необхідних робіт для розгляду справи та вважав розмір правничої допомоги завищеним, що на думку апелянта є незаконним та необґрунтованим.

Вказав, що судом першої інстанції не було враховано, положення викладені в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року по справі № 910/12876/19, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України з 14 вересня 2016 року та наразі захищає нашу Батьківщину на Донбасі (місцем дислокації її військової частини є м. Бахмут), а тому не мала змоги самостійно брати участь у розгляді справи та захищати свої інтереси в суді, через що вимушена була звернутися до АБ Юридична компанія ПРАСОЛОВ та ПАРТНЕРИ для отримання професійної правничої допомоги, і тому зараз хоче отримати належне відшкодування витрат на правничу допомогу, адже власні кошти ОСОБА_1 витрачає на купівлю необхідного обладнання та екіпірування, необхідного для відсічі збройної агресії російської федерації.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 - Куриляк А.В. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника відповідача.

На обґрунтування вказав, що позивач не отримував, а й відповідно і суд також не отримував заяву відповідача подану до закінчення судових дебатів у справі щодо понесених нею судових витрат, а тому суд першої інстанції не в праві був вирішувати питання

про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Разом із апеляційною скаргою був доданий звіт №2 про прийняття-передавання наданих послуг від 11.10.2023, із змісту якого вбачається, що: по-перше, він не містить підпису відповідача (клієнт ОСОБА_1 ) тобто не підписаний; по-друге, у ньому зазначений обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а саме «Написання та подання заяви про ухвалення додаткового рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18.09.2023 у справі №619/2367/23», який вже був на той час наданий вказаний обсяг робіт адвокатом в суді першої інстанції у звіті про прийняття-передавання

наданих послуг від 30.08.2023 під №5 «Підготовка та направлення заяви про винесення додаткового рішення по справі №619/2367/23». Також, вказана послуга вказана у рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 18.09.2023. Враховуючи це, вважає, що ці документи є фіктивними, вказані послуги не були фактично надані та суд вводиться в оману.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Постановляючи додаткове рішення про часткове стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що витрати заявлені представником позивача є завищеними та не відповідають обсягу наданих робіт.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 інфляційні витрати в розмірі 86 264,93 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 26 992,02 грн. В іншій частині позову відмовлено.

04 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Прасолов І.В. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 50 000,00 грн посилаючись на те, що Юридична компанія «ПРАСОЛОВ та ПАРТНЕРИ» власні зобов`язання щодо надання правничої допомоги Клієнту по справі № 619/2367/23 в суді першої інстанції відповідно до умов Договору про надання професійної правничої допомоги виконала на суму 50 000,00 грн, що підтверджується звітом про приймання-передавання наданих послуг.

15 вересня 2023 року до суду надійшли від позивача ОСОБА_3 письмові заперечення на заяву, в яких він просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Колегія суддів з урахуванням вказаних правових висновків вважає, що за своєю правовою природою договір про надання правових послуг укладається лише в інтересах сторін цього договору, а тому в частині розміру понесених стороною витрат він не є обов`язковим для третіх осіб у разі, якщо він виходить поза межі вимог співмірності, які визначені у нормі ч. 4 ст. 137 ЦПК України, яка передбачає, що: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до комплексних договорів, які містять умови договорів про надання послуг та про правове представництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наявного в матеріалах справи Договору про надання правничої допомоги б/н від 01.06.2023 між Адвокатським бюро «Ігоря Прасолова» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги. Розмір гонорару адвоката за цим Договором визначається за домовленістю сторін і може змінюватись за взаємною згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору або за рішенням суду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Рішення засновника Адвокатського бюро № 3 від 08.06.2023 змінено назву Адвокатського бюро «Ігоря Прасолова» та Адвокатське бюро «Юридична компанія «ПРАСОЛОВ та ПАРТНЕРИ».

Відповідно до п. 2.2. Додаткової угоди від 07.06.2023 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2023 сторони домовились, що вартість послуг Адвокатського бюро за Договором за надання правничої допомоги Клієнту по справі № 619/2367/23 в суді першої інстанції складає 50 000,00 грн.

Згідно з п. 2.3 Додаткової угоди сторони домовились, що повна вартість отриманих послуг за Договором за надання правничої допомоги Клієнту по справі № 619/2367/23 буде сплачена Клієнтом в місячний термін після набрання законної сили рішення суду першої інстанції по справі № 619/2367/23.

Представником відповідача за результатами виконання умов Договору б/н від 01.06.2023 надано Звіт про приймання-передавання наданих послуг б/н від 30.08.2023 на загальну суму 50 000,00 грн відповідно до якого, обсяг правничої допомоги складається з: вивчення та ознайомлення з наданими матеріалами, заслуховування пояснень, надання роз`яснень Клієнту щодо спорів про стягнення коштів за договором позики; підготовка та направлення відзиву на позовну заяву по справі № 619/2367/23; підготовка та направлення заперечення на відповідь на відзив по справі № 619/2367/23; підготовка та направлення інших процесуальних документів (заяв, клопотань) по справі № 619/2367/23; підготовка та направлення заяви про винесення додаткового рішення по справі № 619/2367/23.

Згідно з п. 1.3. Договору про надання правничої допомоги б/н від 01.06.2023 до справи було залучено адвоката Такідзе І.Л., яка діяла на підставі Договору про партнерство з надання правової допомоги клієнтам Юридичної компанії «ПРАСОЛОВ та ПАРТНЕРИ» б/н від 28.07.2023, укладеного між адвокатом Такідзе І.Л. та Юридичною компанією «ПРАСОЛОВ та ПАРТНЕРИ».

У відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказував, що справа не відноситься до справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, і наполягав на застосування співмірності, та розумності виходячи із ціни позову, обсягу матеріалів справи та витрат часу на надання правової допомоги, нескладність справи.

Критерії співмірності витрат на професійну правничу допомогу визначені частиною 4 статті 137 ЦПК України та загальною нормою ст. 11 ЦПК України.

Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Тобто, у положеннях частин 5 та шостої статті 137 ЦПК України знайшов своє втілення принцип змагальності, згідно з яким на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Вказаний правовий висновок був висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 08.06.2022 у справі №357/380/20.

Матеріали справи містять заперечення (клопотання) ОСОБА_3 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с.100). В якому він наголосив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Між відповідачем та адвокатським бюро є домовленість щодо фіктивних та завищених наданих послуг правничої допомоги, оскільки сторони 07.06.2023 домовилися про суму у 50 000,00 грн. ще тоді коли справа не була завершена, а детальний опис робіт не був підписаний, тобто сторони не знали, які саме будуть надані послуги, а вже про суму послуг визначились.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи. Під критерієм реальності розуміється встановлення дійсності та необхідності таких витрат, а критерій розумності визначається виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, що узгоджується із правовими висновками, наведеними Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц, від 07 квітня 2023 у справі № 910/11002/21.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вирішення питання про відшкодування судових витрат має відповідати принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, який передбачає, що суд при його вирішенні в межах, встановлених цим Кодексом, враховує: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Справа розглядалась з викликом учасників справи у судове засідання, відповідно до ухвали суду від 30.05.2023 (а.с.16-17), представник відповідача не приймав участі у судових засіданнях, всі заяви (а.с.24,54,65,68), клопотання (а.с.34,36,39,51,), заперечення (а.с.60-62) в тому числі і відзив на позовну заяву (а.с.29-31), заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками (а.с.82-93) було надіслано представником відповідача за допомогою електронної пошти, що не вимагали від нього значного обсягу робочого часу.

Колегія суддів погоджується із запереченнями ОСОБА_3 , викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що разом із апеляційною скаргою представника відповідача був доданий звіт №2 про прийняття - передавання наданих послуг від 11.10.2023, із змісту якого вбачається, що: по-перше, він не містить підпису відповідача (клієнт ОСОБА_1 ) тобто не підписаний; по-друге: у ньому зазначений обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а саме «Написання та подання заяви про ухвалення додаткового рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18.09.2023 у справі №619/2367/23», який вже був на той час наданий вказаний обсяг робіт адвокатом в суді першої інстанції у звіті про прийняття-передавання наданих послуг від 30.08.2023 під №5 «Підготовка та направлення заяви про винесення додаткового рішення по справі №619/2367/23». Також, вказана послуга описується і у рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 18.09.2023. А звіт від 30.08.2023 підписаний ОСОБА_4 (а.с.90 на зв.)

Зважаючи на вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволених вимог, колегія суддів вважає що підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката Прасолова І.В. відсутні.

Оскільки підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведені вище висновки, категорію та складність справи, доводи позивача та представника відповідача щодо розумності розміру заявлених до стягнення витрат, виходячи з конкретних обставин справи, та незначних витрат процесуального часу для розгляду цієї справи, суд першої інстанції відповідно до висновків касаційного суду законно та обґрунтовано зменшив розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що у цілому відповідає принципу пропорційності цивільного судочинства, ст. 11 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарг не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді

І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.